108 



det blifvande förbundet skulle medföra, och dem, som följde 

 af garautin. Förbundsförslaget „kom principaliter frän de 

 katolska kurfurstarna"; det måste tagas sådant det var. och 

 de allierade ville icke inlåta sig i alliansen „quoad bella 

 praesentia". Väl kunde det tyckas, som skulle Sverge under 

 sådana förhållanden hafva föga nytta af företaget. Men 

 det var dock att märka, att konungen så väl å den bre- 

 miska sidan som å den pommerska kunde fa fiere fiender, 

 än hvad han hade, t. ex. Brandenburg, Österrike och „andra 

 mer" 1 ): De allierade hade nu uttryckligen förklarat sig 

 beredda till understöd mot alla dessa 2 ). I förbundsurkunden 

 kunde kauske de konfedererades förhållande till Sverge bäst 

 bestämmas så, att den för svenskarna anstötliga klausulen 3 ) 

 om intressenternas ställning till krigen med utländska mak- 

 ter helt och hållet skulle utlämnas och i stället upptagas i 

 en birecess jämte stipulationen, att de förbundne vore skyl- 

 diga att understöda Sverge „mot alla och en livar, undan- 

 tagande Danmark och Polen, som skulle angripa Sverges 

 provinser och besittningar i Tyskland" 4 ). Genom förbundet 

 skulle, — det var återigen de gamla förespeglingarna — , 



1 ) „ . . Nescio an indigitaverint Hollandos." B. — K. M. 28 

 nov. 1657. | A. S.] 



2 ) Ett bestämdt löfte i denna riktning hade tidigare gifvits 

 endast i privatdiskurs. Of van II. 92. 



3 ) . . . „die von dem Herrn Meel in den auffsatz gebrachte 

 Clausul" (Sn:s diar 25 nov.) . . „skullen kastas nu pä herr Mehl, 

 lijkasom wijste han inthet Churförstens intention." B. — K. M. 

 28 nov. 1657. [A. S] Det är en tanke, som ofta uttalas af Johan 

 Filips samtida, att den fransksinnade Boyneburg och den habsburskt 

 sinnade Meel af kurfursten sköts fram, alt eftersom det lämpade 

 sig i hans politiska dubbelspel Jfr. Mentz, I. 77. anm. 3. 



4 ) „contra quoscunque posteriores novasque machinationes", 

 sa refererar Otto ordalydelsen. Ottos rel. 1 dec. 1657. [A. H.] 



