109 



generalgarantin, som i fredsinstrumeiitet var ,,illa affattad" 

 ställas „på goda fötter" och befordras. Det vore så mycket 

 mera att antaga, som kurfurstarna ville, att äfveu Frank- 

 rike, Pfalz, Wurternberg, Badeu-Durlach, Hesseu-Darmstadt 

 och för öfrigt alla, som accepterade „ författnings värkets" 

 villkor, skulle inträda i det samma. Sa kunde konungen 

 hoppas på värkligt understöd för sina länder i Romerska 

 riket. Kurfursten af Mainz hade, tillade Schwartzkopf, t. 

 o. m. låtit förstå, att om Bremer-Vörde vore evakueradt, 

 så skulle härtigdömena Bremen och Verdeu inneslutas „cum 

 effectu non suspeusivo, sed executivo liksom alla andra" 

 och de förbundne ikläda sig skyldigheten att försvara dem 

 mot Danmark 1 ). Men oberoende däraf borde det ju ligga 

 i de båda kronornas intresse att genom alliansen försöka 

 värka för, att „vires imperii" skulle förblifva hos rikets 

 ständer och icke ställas till andras disposition. Härintill 

 hade ständerna varit „disarmerade" och „utau realt band 

 ratione militiae". De andliga kurfurstarna åstundade „ detta 

 förbund som ett ryggstöd för sig och hela riket"; de ville 

 förmedels det „sätta sig i postur och därefter skrida till 

 kapitulationen samt aftatta den pro re et salute imperii på 

 det bästa" 2 ). 



') Idén var icke ny. Krosigk har redan långt tidigare för 

 svenskarna uttalat en förmodan, att de allierade vore färdiga att 

 ingå alliansen på detta villkor. Ofvan II. 44. 



2 ) B. — K.M. 28nov., Sn:s diar. 25 nov. [A S.] Kass. gess. - 

 landtgrefven 28 nov., 5 dec. [A. M.] Ottos rel. 1 dec [A. H.] Jag 

 följer så godt som uteslutande B. och Sn. H/vardera afhörde 

 Schwartzkopf med tafla och skrifstift i handen och upptecknade 

 hans ord. B:s diar. 5 dec. 1657 [A. S.]. De kass. gess. berättelse 

 öfverensstämmer i det närmaste med svenskarnas och äfven Ottos 

 skiljer sig föga från den. Joachim använder Ottos relation (pag. 

 321—322). Jfr. för öfrigt Säve, 47—48. Efter honom Joachim, 327 

 not. (328). Pufendorf, Oarol. Gust. IV. § 49. 



