123 



sådant uppbåd konungens rätt i riket mot Danmark vinna 

 stöd, kretsen för framtiden obligeras för hans sak och Sverge 

 i större grad säkerställas för ett anfall af Polen och Öster- 

 rike. Men någon attack på Bremer-Vörde vore knappast 

 att väuta, och om den företoges, så skulle den tvifvelsutan 

 ske med sådana inskränkningar, att man svårligen kunde 

 gå in på dem. Blefve kretsens samtliga trupper mobilise- 

 rade, sä skulle man ständigt ansätta konungen med klago- 

 mål öfver genommarscher och andra besvärligheter. Krets- 

 beväpningen skulle m. a. o. endast ligga konungens öfriga 

 planer i vägen. Skulle slutligen Brandenburg, såsom det 

 ju tyvärr var att antaga, skrida till liendtligheter, så skulle 

 tvifvelsutan Fredrik Wilhelm hafva större utsikt till assisteus 

 från kretsen än Sverge. Så snart beväpningen genomförts 

 i nedersachsiska kretsen, skulle för öfrigt äfven andra, främst 

 den öfversachsiska och westfaliska, följa exemplet, och en 

 sådan förenad makt „inter viscera ditiouis regiae 4 ' vore icke 

 att ställa „utom konsideration" 1 ). 



Karl Gustaf hade redan före mottagandet af Mevii 

 skrifvelse hyst tanken på att låta anfallet från kretsens 

 sida inställas, så vida icke dess trupper kunde öfverlåtas at 

 honom själf 2 ). Hotande underrättelser 3 ) om de polska och 

 österrikiska truppernas koujunktion — samma orsak, som 



') Mevius bifogar i detta sammanhang den reflexion, som 

 aftrykts ofvan I. 181—82. 



2 ) K. M. — Mevius, Stembach och Marschalk 7 der. 1657, 

 konc. bl. sändebudens — K. M. [A. S.| 



3 ) Nämda underrättelser föranledde som vanligt remonstra- 

 tionsbref irån kretsdagen till de närmast intresserade furstarna: 

 konungen af Danmark, Polen och Ungern, kurfurstarna af Bran- 

 denburg och Sachsen samt härtigarna af Mecklenburg (bilagor till 

 kretsdagsrecesscn). [A. $.] 



