127 



tesgäende for sitt alliansprogram, och han kunde vänta det 

 ännu mindre, om han kombinerade det med ett habsburgskt 

 val. Det var och förblef Karl Gustafs bestämda föresats 

 att försöka utesluta Österrike frän kejsartronen. Mazarin 

 hade hotat med krig ända till förintelse, för det fall att 

 kurfurstarna skulle stanna vid konung Leopold, och som en 

 ren absurditet tillbakavisat förslaget, att Frankrikes säker- 

 het i sådant fall skulle tillgodoses på det sätt, som Johan 

 Filip tänkte sig det 1 ). 



Den braunschweigska kanslerns besök den 5 december 

 hade för Biörenklou och Snoilsky på sätt och vis afslöjat 

 Johan Filips planer. Schwartzkopf kommunicerade dem 

 nämligen då ett utdrag ur de bestämmelser, som kurfursten 

 ämnade införa i kapitulationen, och dessa hänförde sig täm- 

 ligen tydligt till det habsburgska partiets kandidat 2 ). 



Redan några dagar tidigare hade de märkt, att frans- 

 mäuneu icke talade om ärkekanslern med samma tillförsikt 

 som förut 3 ), och snart hörde de dem karakterisera hans poli- 

 tik på ett sätt, som vittnade om den djupaste förbittring. 

 Grauel lät förstå, att de nu mera fått säker kännedom om. 

 att alt, som sedan en tid var „gjordt och tält contra Austriam 

 a Moguntino", vore endast „ett anlagdt värk att väuda 

 synen på dem, som sådant anse 4 ), och Lionne meddelade 5 ). 



M Pribram, Wahl Leopolds 117. 121 not, Bheinbund. 52. 

 -) B. — K. M. 28 nov. 1657. [A. S.] 



3 ) Sn. — K. M. 21 nov. 1657. [A. S.j Jfr. Pribram, Wahl. 134 



4 ) B:s diar. 7 dec. 1657. [A. S.| .Jfr. Pribram, Wahl, 134 ff. 



•'■) „Uthaf the französke Ministris som här ähr", så karakteri- 

 serar B. de franska representanternas hållning till ärkekanslern, 

 „tror Mareschal de Grammont Chur-Meijntz för mijcket, Herr Lionne 

 så entré deux, men G-rauelle meehta lijthet eller alzinthet". B. — 

 K. M. 1 dec. 1657. [A. S.] 



