141 



kommer åter en annan förbundsplau å bane", refererar han. 

 Boyneburg hade nämligen någon vecka tidigare, såsom 

 man i högsta förtroende delgifvit Snoilsky, meddelat några 

 evangeliska representanter i Frankfurt, att ärkekanslern. 

 som numera insåg, att planerna på den andra alliansen 

 skulle ga i kvaf, beslutit ingå ett förbund med Frankrike. 

 Den mainziska öfvermarskalken, som för öfrigt låtit und- 

 falla sig. det villkoren för nämda allians voro så pass 

 faststälda, att altsamman kunde fas färdigt på fyra timmar, 

 hade föreslagit de ifrågavarande sändebuden att anmäla 

 sig hos fransmännen för närmare öfverenskommelse om 

 eventuelt inträde. 



Man hade sedan gjort utkast till några af förbuudets vill- 

 kor. Men pä en förfrågan af Snoilskys sagesmau, — ,,hvil- 

 ken blifvit något bestört" öfver alt detta — , huruvida icke 

 Sverge skulle blifva medlem af förbundet, hade följt det 

 svar, att det väl kunde ske, sedan man först fått en öfver- 

 enskommelse till stånd med dem man närmast underhand- 

 lade. Hvad nu detta egentligen betydde, viste meddelaren 

 icke, och Snoilsky själf förstod det ännu mindre. Ännu en 

 gäng skred han till en sondering hos Gramont och Lionne. 

 Återigen försökte de lugna honom, med att diskussionerna 

 varit endast preliminära, att alt berodde på, hvad man 

 skulle resolvera i frågan vid det franska hofvet och af 

 närmare öfverenskommelse med konungen af Sverge 1 ). 

 Tillika fick Snoilsky ändtligen höra en mängd detaljer, om 

 hvad som vid underhandlingen „i en och annan punkt kom- 

 mit i konsideration", men framför alt om den nytta, som 

 alliansen skulle medföra, äfven om man inginge den, pa 



l ) Sn. - K. M. 2o. 27 febr., 2 mars 165s. [A. S.| 



