151 



dens korta mening - var, att han med Imfvuddeleu af sin 

 armé med det snaraste hoppades kunna tåga in i Tyskland 

 för att „göra decisionen genom vapenskifte". Medan ko- 

 nungen afvaktade, livad han „af Frankrike och England 

 hade att förvänta"*), skulle Biöreuklou af ständerna ännu 

 en gång- fordra ett svar, huru de ämnade godtgöra den 

 skada han lidit genom Österrikes fiendtlighet. Kunde de 

 icke förmå Leopold att draga sina vapen ur Polen, Italien 

 och Flandern samt att ,.på nytt renovera freden", så skulle 

 de åtminstone hålla sig neutrala och underhålla konungens 

 armé, när han skred till sitt värk. Med Hessen-Kassel, 

 Wlirtemberg och Pfalz ville Karl Gustaf „göra allians", och i 

 synnerhet borde Biörenklou ined hänsyn till Brandenburgs 

 hållning lägga an på att draga Pfalz-Neuburg öfver på 

 Sverges sida 2 ). 



Ungefär samtidigt, som underrättelsen om freden i 

 Boeskilde och underrättelsen om det brandenburg-österri- 

 kiska förbundets afslutning spred sig i Frankfurt, förnam 

 man där, att Leopold frän Bischofsheim anbefalt Monte- 

 cuccoli att mobilisera de österrikiska trupperna mot Karl 

 Gustaf i Danmark 3 ). Konungens order och allarm underrät- 

 telserna österifrån föranledde Biörenklou att på nytt upp- 

 taga bearbetningen mot Österrike i hekrdess vidd, och han 

 försummade icke att antyda, det hans herre och konung 



serna analyserade hos Srive. 73 — 75, Carlson, 346 — 47. (C. anger 

 oriktigt, 347 not 1, för den ena af de senare skrifvelserna dat. 2 

 maj). Jfr. Pufendorf, Carol. Gust. § V. 20. 



') Ofvan IL 61, jfr. 114. 



-) Jämväl denna gång upptar konungen frågan oin de jvilich- 

 ska länderna. Adlersparre, V. 198. 



3 ) B:s diar. 11 mars 1658. [A. S.] 



