152 



„armata mauu et actii ipso" kunde fordra den kaution lian 

 af Österrike och ständerna begärde „de non amplins tur- 

 baudo" 1 ). Återigen stod ett krig i "Tyskland för dörren. 



Men ju mera farorna växte desto lifliga padref Johan 

 Filip sitt fredsvärk. Stridigheten i Intressen hos de för- 

 bundna makterna i öster kom kurfursten till hjälp. Leo- 

 pold hade låtit förmå sig till förbundet i Berlin hufvudsak- 

 ligen i förhoppning att vinna Fredrik Wilhelms röst vid 

 kejsarvalet. Att omedelbart börja operationerna mot Sverge 

 var icke hans afsikt 2 ). Redan i slutet af mars kunde så- 

 lunda ärkekanslern å österrikarnas vägnar försäkra Biören- 

 klou, att konung Leopold fortfarande ville „traktera" med 

 Sverge och att underrättelsen om ordern till Montecuccoli var 

 förhastad 3 ). Men framför alt började kurfursten ifra för 

 återupptagandet af underhandlingen angående sitt fursteför- 

 bund och dettas slutliga fullbordan — hälst med Sverges 

 och Brandenburgs biträde — i nödfall utan dem i ). Fiir- 

 stenbergarna och fransmännen skänkte honom det lifligaste 

 uuderstöd. Men från Pfalz och Wurtemberg 5 ), där man på 



') B:s diar. 12, 2», 30 mars, B. — K. M. 27 mars. B. — 

 Wrangel 6 april 165S. [A. S.] Ottos rel. <> mars 1658. [A. H.| 

 Joachim, 400. B:s bearbetning gälde, efter hvad hans skrifvelser 

 och Ottos rel., 9 och 13 mars, [A. H.] gifva vid handen, främst 

 Österrike, icke Brandenburg, såsom Joachims framställning, 400, 

 not 3, låter förmoda. 



-> Pribram. Lisola, 153-54, 16S, 171. 



3 ) B. — K. M. 16, 20 mars 1658. [A. 8.] Montecuccoli, som 

 redan börjat sin marsch, fick i själfva värket order att draga sina 

 trupper tillbaka i deras kvarter, örk. u. Acten, VIII. 358. Jfr. 

 Haumant, 224, Säve, 75, Pufendorf, Oarol. Gust. V. § 47. 



*) Joachim, 384, 389, 396, 41 »4 och flerstädes. 



5 1 Sattler, IX. § 124. 



