167 



dem gifna vid handen af österrikarna". Pa Boyneburgs 

 förfrågan hos braunschweigarna efter konferensen, om de 

 icke vore villig-a att afsluta alliansen utan kurfursten, men 

 med rättighet för honom att inträda senare, följde ett ja- 

 kande svar. Och furstehusets tre linjer biföllo denna 

 förklaring 1 ). 



Om emellertid Filip Wilhelm och hans förtroendemän 

 i Frankfurt i beslutet att påskynda alliansförhandlingarna, 

 tills vidare med exklusion af Brandeuburg, trodde sig- fiuna 

 ett stöd för sin mot kurfursten fiendtliga politik hos dem, 

 från hvilka initiativet till detta beslut utgått, så sågo de 

 snart sin förhoppning svikas. En af hufvudgrundsatserna i 

 den franska politiken var upprätthållande af godt förstånd 

 mellan Sverge och den uppåtsträfvaude protestantiska mak- 

 ten i norra Tyskland 2 ). 



Förhoppningen att för negociationerna om valkapitula- 

 tionen kunna draga Fredrik Wilhelm från det österrikiska 

 partiet, föranledde Mazariu att ytterligare betona den i 

 sin statskonst. Oförtrutet arbetade på kardinalens befall- 

 ning de franska sändebuden, Blondel i Berlin och Terlou 

 hos den svenska konungen för att förhindra den hotande 

 brytningen. I Frankfurt värkade Gramout och Lionne af 

 alla krafter för samma mål. „Tu ting, bad han" — Lionne — , 

 v jag ville hafva mig rekommenderadt", skrifver Biörenklou 



1 ) Joachim, 406—10, Köcher, 247. 



2 ) Se för denna Frankrikes politik bl. a. Blondel — Terlon 

 26 mars 9, 13, 23, 30 april, kopp. med Terlons — K. G. [A. S.] 

 Lettres du card. Mazarin, VIII. 140, 207, 223, 284 ff., 290 f., 293 f., 

 319 l, 442 f. och flerstädes, Urk. u. Acten, II. 126 ff. Jfr. ofvan I. 

 238 not, Pribram, Lisola, 158, och där citerade källor. Angående 

 Frischmanns uppdrag, som afsåg samma syfte, se Urk. u. Acten, II. 

 160 ff. 



