171 



gratitudo . . . är E. K. M:ts sista scopum" 1 ). Snart faun 

 man i Frankfurt till sin förvåning- ingen obenägenhet mera 

 hos svenskarna att fortsätta förhandlingarna tillsamman 

 med brandenburgarna. Tvärtom, de uppmanade, att man 

 skulle förfära varsamt med dem och icke gifva kurfursten 

 anledning att uteblifva ur konfederationen 2 ). Om han ville 

 „sig debito modo accommodera" med Sverge, så vore rekon- 

 ciliationen „icke desperat", trodde sig Biöreuklou kunna 

 lata Boyneburg veta 3 ). 



Omväxlande med sina maningar till fridsamhet mot 

 brandenburgaren och med sina försäkringar om Karl Gutafs 

 böjelse för inträde i Rhenfurstarnas förbund, sågo sig emel- 

 lertid Biöreuklou och Snoilsky tvungna att ständigt ånyo 

 bedja om närmare upplysning angående hans afsikter och 

 önskningsmål i alliansunderhaudlingen. Och ju längre det 

 lider, desto bestämdare börjar Biöreuklou betona, hvilken 

 fördel konuugen skulle hafva af sitt medlemskap i den 

 t} r ska fnrstekonfederationen. Med eu något fri tolkning 

 af ordern af den 12 mars förklarar han, det han icke kunde 

 ..annat se och dömma". än att det var konuugens afsikt, att- 

 han och Snoilsky „ efter alla andra tentamina", d. v. s. om 

 försöken att förmå ständerna till garanti skulle misslyckas, 



') B. — K. M. 20 april. Jfr. B. - K. M. 5, 11, 22 maj 1658. 

 [A. S.] 



'-) „Furnehmlich habe ich aueh diesses fiirgewendet, dass es 

 bedencklich ohne Chur Brandeburg in den tractaten fortzufahren, 

 al.ss welche, da Sie solches sehen, dadurch schwehrlich, nach ob- 

 gedachter des von Boineburgs meinung herbeijgebracht, sondera 

 eben so bald vndt besorglieh viel eher verahnlasset werden dörffte 

 sich mit Österreich vnndt Pohlen noch stärcker zu verbinden, welches 

 nach mtiglichkeit zuverhiiten mann allerseits billich eussersten 

 neiss anzuwenden habe" . . . Sn. — K. M. 3, 17 april 16öS. [A. S.] 

 Joachim, 4U5, Köcher, 247. 



») B. — K. M. 13* april 1658. [A. S.| Jfr. Joachim, 411. 



