173 



farande hafva anledning- att uttala tvifvelsmål om, huruvida kur- 

 fursten icke dolde någon baktanke bakom sin förbundsifver 1 ) 

 och huruvida alliansen vore det rätta botemedlet för „det 

 ögonskenliga, nästan desperata sjukdomstillståndet" i riket; 

 men hans fasta öfvertygelse var, att man svårligen kunde 

 undandraga sig att „ konkurrera" i underhandlingen 2 ) och 

 att han „zu Verhutung ungleichen Argwohns" borde intaga 

 samma hållning* i den som tidigare. 



Den 29 april, då förhandlingarna från den 17 fort- 

 sattes och de öfriga inviterade, d. v. s. de svenska, braun- 

 schweigska och de kasselska representanterna i sin tur hade 

 att framlägga sina ändringsförslag till den i december ut- 

 färdade recessen, blef Snoilsky i tillfälle att än en gång 

 gifva prof på sin simuleringstaktik. Hans föredrag" var i 

 hufvudsak en klagan öfver långsamheten i förhandlingarna, 

 där det ändå gälde ett företag af så allmän nytta, ett före- 

 tag, som, om det fåtts till stånd under hösten, antagligen 

 skulle hafva förhindrat de ledsamma förvecklingarna i de 

 sachsiska kretsarna. Sverge kunde man icke tillvita någon 

 försummelse. Onödigtvis hade man uppfunnit kauteler i 

 oändlighet. Hufvudsakeu var ju dock frågan om det ömse- 

 sidiga försvaret, och i deuua fråga skulle man å svenskt 

 hall sluta sig till majoriteten samt, hvad kontingenten be- 



J ) „Obgedachter Herr von Boineburg gehet zwar noch stäths 

 daraufi ohne Chur Brandenburg zu schliessen und fur Selbige den 

 Platz offen zu lassen. Ob solcbes nun seinem furgeben nach eigent- 

 lich dahin gemeinet Chur Brandenburg dadurch zudiesser AJliance 

 desto eher zu bringen öder Selbigen vielmehr anlass zu gebeii, 

 gantz darvon zubleiden und von Ewer Königl. Maijtt Selbigen zu 

 separirn, oonsequenter an Österreich und Poblen sich desto vester 

 zu allijrn, stehet dahin." Sn. — K. M. 17 april 1658. [A S.| 



2 ) Sn. - K. M. 6 april. 15 maj 1658. [A. S.] 



