180 



ville, upprepar han, „vara med i förbundet och låta icke 

 se någon stor appetit till separatalliaus" 1 ). Men väl viste 

 ärkekanslem att förmäla, att utom dem äfven Bamberg, 

 Hessen-Darmstadt och ännu flere furstar endast afvaktade 

 slutet af underhandlingen för att blifva inbjudna och in- 

 träda 2 ). „Om E. K. M:t vill begynna krig- i riket, hälst 

 så att ständerna skulle däruti invecklas, så vore", medgifva 

 representanterna, „samma allians fast mer skadlig' än till 

 gagn". Men där konungen ville „konservera friden" eller 

 „rätta sin aktion allena emot Österrike och det partiet, så 

 står till att betrakta", hemställer Biörenklou, „om det icke 

 skulle vara rådligast att ju förr ju hällre träda däruti" a ). 

 De invänduingar, med hvilka svenskarna försökte häjda 

 ifrarna för alliansen, voro: att Karl Gustaf hade anbefalt, 

 det förhandlingarna om Sverges inträde skulle fortgå „pari 

 passu" med förhandlingarna om Frankrikes, att Snoilsky 

 följaktligen måste fa hans utlåtande om den franska allians- 

 resessen, innan han kunde skrida till afslutning; att då för- 

 bundet vore afsedt att upprätthålla kapitulationen, man först 

 måste få kännedom jämväl om den; att förbundsförpliktelsen 

 måste gälla obetingadt, „contra quoscuuque", samt slutligen, 

 att man måste få veta, hvilkeu hållning de allierade iutogo 

 till Sverges pretention på generalgarantin. Ty sina rättig- 

 heter på grund af den kunde konungen icke fransäga sig 4 ). 



1 ) Källor föreg. not. 



2 ) Ottos rel. 15 maj 1658. |A. H.] Jfr. Joachim, 42, not 1. Kur- 

 lursten af Pfalz betygade, att sä var fallet äfven med honom. 

 Ottos rel. 18 maj 1658. [Å. H.] Jfr. ang. Pfalz och Wiirternberg 

 B. — K. M. 27 maj 1658. [A. S.] 



3 ) B. — K. M. 25 maj, Sn. — K. M. 15 maj, 1 juni 1658. 

 [A. S.] 



*) B. — K. M. 25 maj, 19 juni 1658. [A. S.] Jfr. Kocher, 248. 



