184 



befriades de allierade från den skyldighet till assistens, som 

 lmfvudrecesseii utan åtskilnad och undantag faststälde, för 

 det fall att konungen af Sverge under det pågående polska 

 kriget i sina tyska riksländer skulle angripas af „konungen 

 och kronan Polen tillhöriga, i deras tjänst och edsförplik- 

 telse samt under deras kommando stående trupper". I 

 öfriga fall skulle det blifva, vid hvad hufvudrecessen stadgade. 



Den braunschweigska formuleringen skulle icke hafva 

 tillfredsstält Snoilsky, ens om han haft sin konungs medgifvande 

 att öfver hufvud acceptera en birecess. Ty den möjlighet 

 förelåg, förmenar han, att åt konungen af Polen af Öster- 

 rike eller andra kunde öfverlatas en vida större truppstyrka, 

 än polackerna själfva kunde uppställa — en truppstyrka, mot 

 hvilken, om den blott föregaf sig stå i polsk tjänst, konun- 

 gen på grund af den vaga form, som stiliseringen af 

 birecessen fatt, icke kunde påräkna sina medallierades 

 assistens. 



Innan Snoilsky blef i tillfälle att i plenum bemöta 1 ), 

 braunschweigarnas förslag, mottog han emellertid af Hey- 

 laud och Badenhausen det förtroliga meddelande, att man 

 i Wolfenbuttel och Kassel ansåg lämpligast att låta det 

 förblifva vid hufvudrecessen sådan den var; därigenom skulle 

 man nämligen säkrast förebygga, att „sedes belli transfere- 

 rades" i riket 2 ). Under sådana förhållanden afstod Snoilsky, 



') Sn. affattade ett skriftligt bemötande, hvilket ss. bilaga 

 följer med Sn:s — K. M. 5 juni 1658. [A. S.] I den samma ingår 

 fortfarande såsom 2 hufvudmoment (jfr. förhandlingarna hösten 

 1657), att konungen på grund af sin rätt i kraft af generalgarantin 

 icke kunde bifalla de „exceptioner", som birecessen faststälde. 



2 ) Sn. — K. M. 29 maj, 5 juni 1653. [A. S.] Jfr. B. — K. M. 

 1 juni 1658. [A. S.] „Nu ähr thet så när kommit, att een part wela 

 thet E. K. M:tt må ratione Pommern simpliciter och uthan någon 



