187 



Genom uttrycklig- anhållan hos Boyneburg lyckades Bib- 

 renklou åstadkomma, att frågan om birecessen på en af konfe- 

 renserna, den 13 juni, ströks från dagordningen 1 ). På en 

 senare konferens, den 26, såg Snoilsky sig ännu eu gång i 

 tillfälle att försöka tillämpa sin gamla taktik: I anslutning 

 till ett förslag från kölnskt håll, att inbjudning skulle ut- 

 färdas äfven till Pfalz och Wurtemberg, påyrkade han ener- 

 giskt, att sådan invit skulle ske omedelbart. Men plurali- 

 teten af intressenterna resolverade liksom tidigare, att man 

 först efter förbundets afslutning skulle skrida till kommuni- 

 kation med andra 2 ). 



I förhoppning att få konungen att bryta sin tystnad 

 sammanfattade Snoilsky i tvänne särskilda uppsatser de 

 skäl han ansåg föreligga „pro et pro non subscribendo" i 

 fråga om alliansen. Hans skäl för det förra alternativet 

 äro icke synnerligen vägaude. Han framhåller, att man 

 genom alliansen möjligen skulle skaffa ärkekanslern ett rygg- 

 stöd vid affattandet och upprätthållandet af valkapitula- 

 tionen ä ), att man genom den skulle „kontentera" frans- 

 männen *), att man svårligen numera, sedan man så länge 

 förklarat sig böjd att inträda, utan att väcka misstankar 

 kunde undandraga sig företaget och att man genom för- 

 bundet i någon mån skulle försäkra sig om, det man af de 

 konfedererade icke behöfde befara någon fiendtlighet. Hans 



1 ) Sn. — K. M. 5 juni 1658. [A. S.] Det var därför, som för- 

 bundsförhandlingarna af Boyneburg på konferensen leddes i någon 

 mån „ganz wider Aller Erwarten". Joachim, 447, 



2 ) Sn:s prot. 16 (26) juni 1658. [A. 8.] Joachim, 465 not 1. 



*) „Wie wohl nun nicht wenige rationes dubitandi sein möchten 

 ob aueh diesser . . . scopus durch diesses foedus zu erreichen" . . . 



4 ) som „presupponerade", det man genom konfederationen 

 skulle bilda ett parti mot Österrike. 



