211 



Återstod följaktligen blott att afvakta Karl Gustafs och 

 landtgrefvens slutliga förklaring l ). 



Uet var dock icke alla, som voro böjda därför. I samma 

 mån, som utsikterna växte, att förbundet skulle komma till 

 stånd, hade bearbetningen mot det samma från österrikiskt 

 hall och småningom äfven från brandenburgskt blifvit lif- 

 ligare och lifligare 2 ). På de sista konferenserna vardt det 

 klart, att den burit frukt. Den 3 augusti afreste kurfur- 

 sten af Trier från Frankfurt utan att där kvarlämna någon 

 af sina representanter; några dagar senare Schmiesing. Både 

 kurfursten och biskopen vägrade sin underskrift, då allian- 

 sen afslöts och blefvo först senare medlemmar af den samma. 



Men deras tillbakaträdande kunde icke mera uppehålla 

 förbundets afslutniug. Efter flitiga konferenser — en ny öfver- 

 läggning i Höchst och tvänne plenarsessiouer den 30 och 31 

 juli, — vidtog o Boyueberg, Wilhelm v. Furstenberg och de tre 

 brauuschweigska representanterna den 2 och 5 augusti med 

 att omredigera hufvudrecessen i öfverensstämmelse med de 

 medgifvandeu, som gifvits svenskarna, och i öfverensstäm- 

 melse med neutraliseringsprojektet. Brandenburg ströks 

 samt i öfverensstämmelse därmed den sista klausulen i reces- 

 seu, enligt hvilken det stod livar och en af de underhandlande 

 fritt att inträda äfven senare. Det svenska Pommern ute- 

 slöts, men det bifogades, att Karl Gustaf efter slutet af det 



l ) Joachim, 483, 485, Gtiese hade den 28 juli lämnat Frankfurt 

 tor en tid. Joachim, -178, not 2. Han var, förklarade han vid sin 

 afresa, färdig att underskrifva alliansrecessen, endast om Branden- 

 burg icke skulle göra det. Jfr. Joachim, 481. 



-) Joachim, 439 not 2, 455 ff., 472, 478 ii'., 4S4 not 3, och 

 flerstädes Sn. — K. M. 31 juli, B. - K. M. 13 juli 1658. [A. S.] 

 Urk. u, Acten, VIII. 551. Köcher, 262, 266. 



