L>lS 



Till Sverge var det, som riksärkekanslern i främsta 

 rummet riktade sina blickar, när han sökte stöd för sitt 

 tyska ständerförbund och på exekutionsdagen i Niirnberg 

 för pfalzgrefven Karl Gustaf framlade sitt stora program 

 för „en allmän riksförfattning". Frankrike dignade vid 

 denna tid under frondens olyckor, och förhållandet mellan 

 Johan Filip och kardinalen var redan då icke det bästa. 

 Men hade Karl Gustaf och Kristina mottogo kurfurstens 

 proposition tämligen kyligt. Det intresse drottningen nå- 

 got senare ådagalägger att „animera" ständerna i deras 

 sträfvan och „suo voto et hortatu" sta dem bi är af rent 

 platonisk art; det bäres icke af något förtroende till deras 

 förmåga att praktiskt tillämpa sina idéer, än mindre inne- 

 bär det ett försök att vända rörelsen till Sverges förmån. 

 Medan slutligen drottningen under de sista åren af sin re- 

 gering genom sin konflikt med staden Bremen och ännu 

 mera genom sin hållning till de habsburgska makterna 

 ådrar sig det svenskvänliga partiets i Tyskland misstro, 

 upprullar Wäldeck det storartade program för en tysk 

 ständerunion under Fredrik Wilhelms ledning, i hvilket 

 Preussens kallelse i Tyskland redan så tydligt varsnas. 

 Uppgiften att fungera som ständernas beskyddare öfverta- 

 ges m. a. o. af Brandenburg. 



De ansatser Karl Gustaf såsom Kristinas efterträdare 

 i böljan af sin regering lägger i dagen att taga lifligare 

 del i Tysklands politiska lif gifva sig icke häller uttryck i 

 någon som hälst böjelse att främja ständernas federativa 

 arbete; tvärtom, i norra Tyskland lägger han ifrigt an på 

 att motarbeta detsamma. Sedan kriget börjat mot Polen, blir 

 Sverges representant på själfva centralorten för det politiska 

 lif vet i Tyskland, Snoilsky, för langa tider utan detaljorder 



