220 



ständerna till traditionerna från 30-åriga krigets dagar, 

 traditioner, livilka till icke ringa del förlorat sin lifskraft, 

 och med livilka den tanke, som lag till grund för Rheu- 

 alliausen, på det bestämdaste bröt. Konungens anbud upp- 

 togos emellertid icke såsom han önskat; — detta redan af 

 det skäl, att de icke öppnade någon som hälst utsikt till 

 förmån för dem, till livilka de riktades. 



I öfverensstämmelse med Karl Gustafs hållning i sin 

 rikspolitik gör Suoilsky under det sista skedet af under- 

 handlingen i Frankfurt till sin uppgift att så vidt möjligt 

 nedbringa Sverges kontingent i alliansen frän den summa 

 af 1,000 m. till fot och 420 till häst, till hvilken den var 

 faststäld i december 1657. Och hans s träivan krönes med 

 framgång. Medan Frankrike biträdde konfederationen med 

 en truppstyrka, som icke var mycket mindre än de tre 

 andliga kurfurstarnas tillsamman, biel Sverge, endast 

 Hessen-Kassel undantaget, den af intressenterna, som 

 till alliansarmén uppstälde den minsta kontingenten. 



Sin önskan om omedelbart understöd af de allierade 

 fick konungen jämväl uppfyld, om också icke i den ut- 

 sträckning han hade velat: De. konfedererade skyddade i 

 kraft af förbundet, när kort efter dess afslutning kriget 

 med Danmark bröt ut, det svenska Bremen och Verdeu 

 mot hans fiender. Men tanken att begagna ständernas fede- 

 rativa sträfvanden och deras försök att i dem indraga 

 Sverge för att för framtiden främja och befästa den makt- 

 ställning, som vunnits 1G4«; tanken att försöka lämpa dessa 

 rörelsers tendens för sina syften; att försöka häfva de tvek- 

 sammas farhågor för en förbindelse med den nordiska kro- 

 nan; och ännu mera, tanken att modifiera sin egen politik 

 efter den härskande strömningen i Tyskland: — en sådan 

 tanke låg Karl Gustaf liksom Kristina fjärran. 



