29 



Ved Tidevandsbæltet maa derfor forstaas ikke alene Omraadet mellem lavest Ebbe 

 og højest Flod men tillige dels den stadig vanddækkede, lavvandede Bund dels den 

 kun undtagelsesvis vanddækkede, men stedse vandmættede eller dog næsten vand- 

 mættede Saltbund. Som jeg tidligere har nævnt, er, paa Grund af Materialets 

 grovere Art, Leddelingen ikke saa fint nuanceret som i vore Strandes Formationer; 

 men hvor Leddelingen er rigest og tydeligst udtalt, kan der dog skelnes mellem tre 

 ■ Facies, nemlig: 



Rhizophora-Facies, den yderste, kun uf Rhizophora mangle dannede Facies. 

 Derefter 



Avi cenn ia-Facies i ganske grundt Vand og paa vaad men ikke til Sta- 

 dighed vanddækket Bund; dannet af Avicennia nitida alene eller sammen med 

 Rhizophora mangle. 



Laguncularia-Facies, den inderste af Mangrove-Formationens Facies, der 

 i Regelen optræder som en smal Strimmel langs Stranden, og i Almindelighed be- 

 staar af Lagunciilaria racemosa og Avicennia nitida; indefter støder denne Facies op 

 til og blandes med de af Conocarpus-Formationens Arter, som gaar længst ud, især 

 Conocarpus erectus. Hvor denne Fanerofyt-Bevoksning ikke er saa tæt, at den ganske 

 skygger over Bunden, ses her ofte tillige Chamæfyterne Salicornia ambigua, Batis 

 maritima og Sesuvium portulacastrum. Jo mere aaben Fanerofyt-Bevoksningen er, 

 des tættere bliver Chamæfyt-Bevoksningen. Hvor Fanerofyterne er helt eller næsten 

 helt forsvundne, idet de f. Eks. er huggede bort, faar vi derfor her en mere eller 

 mindre tæt Chamæfyt-Vegetation, saaledes, som foran omtalt, paa store Strækninger 

 langs Nordsiden af Krauses Lagune. Denne Vegetation ligner i høj Grad Salicornia- 

 Vegetationen paa vore Marsk-Kyster, men i Overensstemmelse med den store Forskel 

 i Klima er Livsformen hos de to Steders Arter ganske forskellig. Det Terræn, som 

 her er Tale om, den inderste Del af Tidevandsbæltet, hører i Danmarks Klima til 

 de Lokaliteter, hvis Planter er særligt uheldigt stillede i den ugunstige Aarstid, 

 Vinteren, og i Overensstemmelse hermed har den eneste Art, som vokser her, 

 Salicornia herhacea, den bedst beskyttede Livsform, nemlig Therofyternes; anderledes 

 er Forholdet for dens meget nære Slægtning, Salicornia ambigua, i Vestindien; her 

 er den omtalte Lokalitet ikke paa nogen Tid af Aaret særlig uheldig for Plante- 

 væksten, og de optrædende Arters Livsform er i Overensstemmelse hermed en 

 anden, en mindre beskyttet, nemlig Chamæfyfernes. Bortset fra Livsformen er der 

 saa godt som ingen Forskel mellem vor Scdicornia herbacea og Vestindiens Sali- 

 cornia ambigua. 



Der er paa Forhaand ingen Grund til at vente, at Grænserne mellem de en- 

 kelte Facies i en Formation i et bestemt Klima skal falde sammen med visse Facies- 

 Grænser i den tilsvarende Formation i et helt andel Klima, hvis Arter gennemgaaende 

 hører til andre Livsformer. Vor Salicornia-Formation findes saaledes vel paa det 

 samme Terræn som Mangrove-I'ormationen, men de to Formationers ydre Grænse 

 falder ikke sammen; paa Grund af, at Mangrove-Formationens typiske Arter er 



