30 



Fanerol'yter, allsaa lorlioldsvis høje Planler, kan de, navnlig hvor der ikke er Ebhe 

 og Flod, gaa ud paa dybere Vand end vor Salicornia, der under saadanne Forhold 

 væsentlig kun vokser paa den vaade Bund langs Kysten; hvad den ydre Grænse 

 angaar, falder vor Salicornia-Formation derfor nærmest sammen med den ydre 

 Grænse foi Mangrove-Formationens Laguncularia-Facies, der, som foran berørt, 

 ogsaa i Vestindien bliver til en Salicornia-Facies (eller Batis-Facies), naar Fanero- 

 fyterne fjernes. 



At dømme efter Terræn- og Fugtighedsforholdene falder Mangrove-Formationens 

 og vor Salicornia-Formations inche Grænse paa det nærmeste sammen. Men sammen- 

 ligner man den Salicornia ambigua-Vegetation, som ved Krauses Lagune delvis 

 dækker Bunden, hvor Mangrove-Formationens Fanerofyter er fjernede, med vor 

 Salicornia-Formation, ser man, at Salicornia ambigua-Vegetationen ved Krauses La- 

 gune gaar højere op end vor Salicornia-Formation. Dette beror vistnok paa en 

 Forskel i Konkurrence-Forholdene paa de to Steder; hos os grænser Salicornia- 

 Formationen indefter op til Glyceria maritima-Formationen ; i Dansk Vestindien 

 grænser Mangrove-Formationen op til Conocarpus-Formationen, begge under nor- 

 male Forhold fanerofyte Formationer; men naar Fanerofyterne fjernes, og der i 

 Stedet for Mangrove-Formationens inderste Facies, Laguncularia-Facies, har udviklet 

 sig en Chamæfyf-Vegetation af Salicornia ambigua eller af denne og Batis maritima, 

 kommer denne Vegetation i Regelen til at grænse op til en Sporobolus-Vegetation, 

 der indtager idetmindste en Del af Conocarpus-Formationens Terræn, naar denne 

 Formations Fanerofyter er fjernede. Sporobolus virginicus og andre lave Planter, 

 som findes her, gaar imidlertid ikke saa langt ud som Glyceria maritima hos os; 

 naar derfor i Vestindien Salicornia ambigua og Batis maritima gaar højere op end 

 Salicornia herbacea hos os, da kommer delte saaledes formodentlig af, at de har 

 fri Bane, at de ikke møder en overmægtig Konkurrence før de er komne saa langt 

 op, at Fugtighedsforholdene alene sætter Grænse for deres videre Fremtrængen. 

 Hos os, derimod, gaar Glyceria maritima ud paa den Bund, hvor Salicornia her- 

 bacea endnu meget vel kunde vokse, hvis der ingen Konkurrence fandt Sted, men 

 hvor den i Konkurrence med Glyceria maritima maa bukke under. Paa Steder, 

 hvor der ingen Konkurrence er, fordi Glyceria maritima endnu ikke helt har 

 dækket Bunden, ser man da ogsaa Salicornia maritima gaa langt op paa Glyceria- 

 Formalionens Terræn. 



Conocarpus-Formationens Terræn svarer paa det nærmeste til vore 

 Strandenge, hvad Formationerne angaar altsaa til Glyceria-Formalionen (maaske 

 med Undtagelse af dennes yderste Del), Juncus Gerardi-Formalionen og Statice 

 armeria-Formalionen. Naturligvis gaar Conocarpus-Formationens Arter ikke i lige 

 Grad ud paa den lavere og fugtigere Bund; paa denne sidste er Conocarpiis erectus 

 i Regelen dominerende, og her faar vi, som ovenfor omtalt, yderst en Salicornia 

 + ßa/is-Vegelation , inderst en S/)orobo/«s -Vegetation, naar Fanerofyterne fjernes. 

 Det højere Terræn bærer en mere broget Blanding af Arter; her begynder 



