40 



af indtil 8 Sandvolde og tilsvarende Dale; paa nogle Steder er der færre, idet to 

 Volde kan gaa sammen i en. De yderste 3 — 5 Dale og mellemliggende Volde er 

 ganske uden Vegetation; de er, især nærmest Havet, dækkede af store Masser af 

 Blade af Havgræs og af opkastede Skaller navnlig af Søpindsvin. Ligesom paa 

 Nordvestkysten er den yderste Vegetation en Pescaprae-F'acies; derefter følger der 

 en Cana valia-Facies, hvori der findes en Del andre Arter, nemlig: Ipomaea pes- 

 cuprae, Cenchnis echinatus, Sporoboliis virginicus, Sesiwium porlulacastrum, Euphorbia 

 bu.vifolia, Cakile lanceolata og Toiirnefortia gnaphalodes; de første af disse er frodigst 

 i Dalene; de tre sidste, især Tournefortia gnaphalodes, optræder derimod fortrinsvis 

 paa Sandvoldene ; Tournefortia findes ikke paa Nordvestkysten men derimod i 

 Mængde paa Sydøstkysten. Derefter følger en Dal, den inderste, med en tæt og 

 næsten ren Bevoksning af Sporobolus mrginicus, en Sporobolus-Facies; herfra 

 skraaner Bunden jevnt op mod det kratbevoksede Terræn. Paa denne Skraaning 

 voksede foruden en Del Sporobohis især Canavalia obtusifoUa og lidt Ipomaea pes- 

 caprae; her laa, tildels begravet i Sandet, Vraget af et Skib. Ogsaa her ser man i 

 den yderste Del af det kratbevoksede Terræn en Afveksling af Volde og Dale. 

 Krattet, som her er temmelig aabent, bestaar især af Coccoloba uvifera, Chrgsobalanus 

 icaco, Suriana maritima, Ernodea littoralis, Dodonaea viscosa og Dalhergia hecasto- 

 phijllum; desuden optræder her en Del Sporobolus virginicus og navnlig Masser af 

 Cassytha americana. Af de nævnte Fanerofyter gaar Dalbergia længst ud ; den 

 træffes i Canavalia-Bevoksningen som lave men kraftige Individer med lange ned- 

 liggende Grene fra den nederste Del af Stammen. 



Saa snart man kommer om paa Sydøstkysten forandres Forholdene. Paa 

 den sydlige Del af denne Kyst (ved 20 i Fig. 17) skærer Havet i Øjeblikket bort af 

 Landet, der ender i en stejl, af Havet undergravet lav Brink, bevokset med den 

 sædvanlige Kratvegetations lave Fanerofyter, hvoraf nogle ligger nedstyrtede paa 

 Stranden delvis begravede i Sandet (Fig. 22). Længere mod Nordøst nedbrydes 

 Kysten vel ikke i Øjeblikket men der sker heller ikke nogen Tilvækst; umiddel- 

 bart indenfor en ganske smal Strand bliver Terrænet pludselig lidt højere, bevokset 

 med Krat, i hvis yderste Rand der findes en Del af de sædvanlige Strandplanter, 

 navnlig Ipomaea, Canavalia, Sesuvium og Sporobolus. Saaledes er Stranden til om- 

 trent ud for Sydenden af Westend Salt Pond; herfra og mod Nordøst, langs den 

 smalle Landstrimmel, som adskiller Westend Salt Pond fra Havet, finder atter en 

 Tilvækst Sted, eller en saadan har idetmindste fundet Sted i den nyeste Tid; der 

 ses her et bredt, navnlig af Pescaprae-Formationens Planter dækket Parti mellem 

 Havet og Kratvegetalionen. Dette ny Terræn begynder ganske smalt mod Sydvest, 

 tiltager herfra til omkring Midten jevnt i Bredde for saa atter at blive smallere 

 mod Nordøst. Paa Midten er dette Terræn c. 50 Meter bredt; indenfor en c. 2 Meter 

 bred Strand følger en 1 — 2 Meter bred Stribe af opskyllede Blade af Cymodocea og 

 Thalassia; derefter et c. 22 Meter bredt Parti dannet af tre lave Sandvolde og til- 

 svarende Dale, bevoksede med Ipomaea pescaprae, Sporobolus virginicus, Sesuvium 

 portulacaslrum, Cakile lanceolata og Euphorbia buxifolia. I Regelen kan der skelnes 



