76 6 



Om Maaden, hvorpaa Kalciumoxalatet vandrer, er der, for saa vidt, Uover- 

 ensslemnielse, som Kohl tager Afstand fra Schimpers Angivelse herom, uden at det 

 klart fremgaar, hvorledes K. selv tænker sig Forholdet. K. angiver saaledes, at 

 Saltet vandrer, idet det holdes i Opløsning ved Æggehvidestof eller efter en De- 

 komposition, ligesom det andet Steds anføres, at Saltet efter at være dekomponeret 

 ikke behøver at gendannes, idet Komponenterne kan forbruges, Kalken f. Ex. ved 

 Binding til Kulhydrat. 



De Schimper-Kohlske Anskuelser om Kalciumoxalatets Forhold i Planterne 

 kritiseredes af Hansen'-) og af Wehmer''' "); denne Sidstes Kritik baseredes paa 

 el experimentelt Arbejde, til hvilket han benyttede samme Undersogelsesobjekter, 

 som Schimper havde anvendt. W. foretog saaledes Undersøgelser af Blade af 

 Symphoricarpiis , Alnus og Crataegus. Materialet indsamledes paa forskelligt Tids- 

 punkt, fra 30. Maj til 5. Oktober. Den mikroskopiske Undersøgelse af Bladene 

 foretoges efter Indlægning i Kloral , for de ældre Blades Vedkommende efter nogle 

 Dages forudgaaende Indlægning i Alkohol, som var mættet med Svovlsyrling. W. 

 formaaede ikke at paavise Forhold , som tydede paa en Vandring af Oxalatet fra 

 Bladene ind i Stængel og Stamme, ej heller kunde han iagttage, at de tidligt i 

 Mesofyllel dannede Druser genopløstes og senere aflejredes i Krystalkammerceller 

 ved Nerverne. Aflejringen paa dette Sted begynder tvært imod paa et tidligt Ud- 

 viklingstrin af Bladet, medens en samtidig Forringelse i Antal af Druserne i Maske- 

 neltet mellem Nerverne ikke lod sig paavise. Ved senere Kulturforsøg i Nærings- 

 vædske, som W. foretog med Grene af Symphoricarpiis, fandt han, at de nydannede 

 Knopper efter længere Tids Væxt var rige paa Oxalat, medens Druserækkerne i 

 den sekundære Bark tilsyneladende var uforandrede. 



Naar Schimper fastholder, at Kalciumoxalatet opløses og vandrer uden Sønder- 

 deling, bemærker W. iøvrigt hertil, at selv under den Forudsætning, at Oxalatet 

 kun opløstes som Spor, kunde dette under de givne Forhold belinge betydelige 

 Virkninger, lige som del endvidere vides, at andre Salte, der er saa godt som uop- 

 løselige i Vand, kan opløses i visse Saltoplosninger uden Sønderdeling, og at man 

 foruden med denne Kendsgerning maa regne med Muligheden af, al selv svagere 

 organiske Syrer ved Massevirkning kan bevirke en Sønderdeling af Oxalatet. Del 

 bør — mener W. — ikke betvivles, at Forhold af denne Art vil kunne faa Ind- 

 flydelse, men i del overvejende Antal Tilfælde vil man ikke være berettiget til at 

 tillægge disse F^orhold nævneværdig Betydning. For de foreliggende Undersøgelses- 

 objekters Vedkommende pointeres yderligere Schimpers lagttagelsesfejl, idet Wehmer 

 hævder, at hans egne Iagttagelser absolut ikke taler for en Vandring af Oxalatet. 



G. Kraus'*) anser ligesom Aè Kalciumoxalatet som et Næringsstof, der om Efter- 

 aaret føres fra Bladene ind i Grenene og i følgende Foraar ud i de unge Blade tor 

 at bruges som Næringsstof. 



K. henviser til de gennem en Aarrække fremkomne Arbejder, efter hvilke 

 Kalciumoxalatet skal være opløseligt og genoptages i Slofskiftet. Naar Lærebøgerne 

 til Trods herfor „vedvarende og haardnakket" betegner Kalciumoxalatet som et 



