15 85 



oxalatet i Træers Bark* maa betegnes som Reservenæring. Efter de foretagne Be- 

 stemmelser foregaar der fra Vinter til Foraar og under Spiringen en Formindskelse 

 af Kalciumoxalatmængden. Det samme Forhold gør sig gældende for Runie.v ohtii- 

 sifolius. Bortset fra, at de paagældende Mindreindhold slet ikke kan opfattes som 

 andet end ledsagende sekundære Fænomener af de livligt foregaaende Omsætninger 

 i Organerne, og at Opfattelsen af Kalciumoxalatet som et Reservenæringsstof kræver 

 et andet Grundlag, staar der imod Kraus' Bestemmelser en Række Kendsgerninger, 

 som Wehmer har paavist for Grene, Knopper og Blade. W. kunde saaledes ikke 

 paavise noget Forbrug af de under Bladets Udvikling aflejrede Druser, ejheller 

 fandt der om Foraaret nogen Oplosning Sted af de om Efteraaret i Knopperne 

 dannede Oxalaldruser, og i de unge Blade dannes Kalciumoxalatet forst efter al 

 Bladene har udfoldet sig fuldstændigt af Knoppen. Disse Forhold har Wehmer 

 især skildret for Symphoricarpiis racemosiis' Vedkommende. Der findes endvidere 

 hos W. talrige Kendsgerninger, som gør de af Schimper fremsatte Anskuelser om 

 Kalciumoxalatets Vandring ret usandsynlige. 



W. Johannsen^'") angiver under Stofskiftets Fysiologi, Pag. 352: Da Kalcium- 

 oxalatet sædvanligvis ikke opløses, indses det, at Bladene efterliaanden bliver rigere 

 og rigere paa dette Stof. Pag. Iß7: Kalciumoxalatets Forhold i Plantens Stofskifte 

 er endnu ikke helt opklaret; i de fleste Tilfælde maa Krystallerne opfattes som Af- 

 faldsstof, unyttigt for Planten. Under Hungerperioder synes dog en Del af det at 

 kunne opløses, for saa vidt det ligger i levende Celler; men som Helhed findes 

 Krystallerne navnlig i ældre Væv; gamle Blade og gammel Bark indeholder meget 

 Kalciumoxalat, der bortkastes med dem. I Celler, der ophober Forraadsstof, findes 

 det ikke, eller kun i ringe Mængde. Kalciumcitrat kan optræde paa lignende 

 Maade og forvexles let dermed (Wehmer). 



Der er i ovenstaaende Uddrag givet en Oversigt, der selv om den ikke er 

 ganske fuldstændig dog omfatter de væsenligste Specialarbejder, og i alle Tilfælde 

 repræsenterer de forskellige Opfattelser, der er kommet frem ved Behandlingen af 

 dette Emne. Ganske modstridende Anskuelser er gjort gældende. En Iagttager ser, 

 at der foregaar en Opløsning af Krystaller i et Blad, en Anden benægter, at der 

 foregaar en Opløsning. Det tilsyneladende saa simple Spørgsmaal er selvfølgelig 

 mere kompliceret og er blevet det j'derligere, dels paa Grund af Mangler ved de 

 anvendte Undersøgelsesmetoder, dels — og ikke mindst — ved Fremsættelsen af 

 Anskuelser, som for største Delen var bygget over ganske uklare og usandsynlige 

 Hypoteser. Forholdet er jo faktisk det, at en Række Arbejder siden 1888 har været 

 præget af de Schimper-Kohlske Anskuelser — for eller imod. Naar det nu kræves, 

 al de mikrokeniiske Reaktioner, hvoraf man har betjent sig ved de fleste af disse 

 Arbejder, burde være støttet af makrokemiske og kvantitative Analyser (.lost, Czapek) 

 og udtales, at Opmærksomheden overvejende og ofte ensidigt har været koncentreret 



* Der citeres kun Forsøgene med liihcs sdiiiiiiiiiciiin, liosa ciinina og Pyrus Malus. 



