134 10 



deres Tværstribning, ud i et Antal Grene, der bestaa af et tyndt Sarcoglialag og 

 Muskelfibriller; disse Grene omspinde Epitbelierne og strække sig hen imod Chitin- 

 laget, hvor de opløse sig i deres Primitivfibriller, der chitinisere og trænge ind i 

 Chitinen. Den tredje Insertionsmaade betragtes som ganske identisk med den, som 

 Levuig og DuBoscy have beskrevet; dog ser P'orf. her ikke en Forening af epitheliale 

 og muskulære Ubriller, men mener, at det er Muskelcellens Fibriller, der trænge 

 igennem Epithelcellen for endelig med en chitiniseret Del at fæste sig i Chitinen. 



Endelig maa jeg omtale et Par Bidrag til Belysning af det foreliggende 

 Spørgsmaal, der imidlertid først ere blevne mig bekendte, da jeg stod i Færd med 

 at afslutte min egen Undersøgelse. 



De Sinéty"*) angiver, at hos Peripkineta Australasia; F. fæste Musklerne sig 

 til Epidermisceller, hvis Struktur er betydelig forandret, idet deres Protoplasma 

 danner „el langmaskel Net, der godt kunde tages for Fibriller"; hos en Phasmide 

 {Leptynia allemiata Pant.) bryde derimod Musklernes seneagtige Ende sig Vej 

 gennem Epithelet. 



I sin Beskrivelse af Muskelfæster hos Nehalia omtaler Labbe '^) saavel Epithelet 

 med dets seneagtige Fibriller „Tonofibrilles" som Musklens Afslutning ved Epilhelets 

 Grænse med en tynd, mørk Skive; Musklens og Epithelets Fibriller antages at 

 ligge i hinandens Forlængelse, adskilte ved en af de tynde, mørke Skiver dannet 

 Basalmembran. 



Stor Interesse har den af skematiske Figurer ledsagede Fremstilling, hvori 

 Janet'*) viser sin Opfattelse af Variationerne af de hypodermale Insertionsceller 

 hos forskellige Hymenopterer. I mange Tilfælde indskrænker Omdannelsen af 

 Epithelcellerne sig til, at der i disse optræde rækkestillede Chitinpartikler, der 

 smelte sammen til Traade; disse strække sig gennem Cellens hele Dybde og fæste 

 sig til det først dannede, ydre Chitinlag; senere indstøbes deres distale Ender i de 

 dybere liggende, yngre Lag af Chitinen. I andre Tilfælde kan derimod Epithel- 

 cellerne med deres chitinøse „fibrilles de résistance" tiltage mere eller mindre i 

 Længde indefter, idet samtidig deres distale Ende omdannes til en tynd Stilk, 

 medens den proximale Del tiltager i Omfang og udhules til en Skaal, der omfatter 

 den afrundede Ende af et Muskelbundt ; de chitinøse Støttetraade kunne snart 

 holde sig uafhængige indbyrdes, snart smelte sammen. Disse saa ejendommeligt 

 uddannede, stærkt forlængede og i deres Indre chitiniserede Epilhelceller synes kun 

 at findes hos Imagines, hvor deres Eksistens allerede tidligere er paavist i et Ar- 

 bejde *) af samme Forfatter '^). I dette er Opfattelsen af Forholdene dog en ganske 

 anden, idet de mere eller mindre forlængede, proximalt udhulede, epitheliale Sener 

 beskrives som Endegrene af de chitiniserede Apodemata, og saavel her som andet- 

 steds Muskelinsertionen betegnes som direkte. 



Den hermed tilendebragte Sammenstilling viser tydeligt, hvorledes der til 



*) Jeg er Museumsinspektor, Or. Mkinkht, inefjen Tak skyldig, saavel fordi han laante mig dette 

 Arbejde som for hans velvillige Hjælp ved Bestemmelsen af visse af de benyttede Dyr. 



