138 14 



samt en lille Skovgræshoppe (Meconema varium F.) uden dog nogetsteds at træffe 

 Bygningsforhold, der kendelig afvege fra de alt beskrevne. 



Jeg gaar derefter over til Neuroptererne *), blandt hvilke jeg begynder med 

 Guldsmedene; de afbildede Snit stamme fra en snart udvoksen Nymfe af en 

 Agrion; det første (Fig. 7) viser et Muskelfæste i Hovedet. Under Chitinen, 

 der, efter Farvning med Hansen's Hæmatoxylin og derefter Hansen's Syrefuchsin- 

 Pikrinsyre, særlig tydeligt viser sig bestaaende af tre Lag, yderst et tyndt, stærkt 

 gulfarvet, derunder et mørkerødt og inderst et lyserødt, ses dels uomdannede Hy- 

 podermisceller, dels udfor Musklerne fibrillære Seneceller. Disse fremtræde i en 

 svagt timeglasformet Skikkelse, som dog muligvis alene har sin Grund i en, selv 

 efter de forskelligste Fikseringsmethoder optrædende Skrumpning, og besidde en 

 stor Kerne, der i Modsætning til hos Periplaneta (Fig. 5) stedse synes at ligge midi 

 inde i Fibrilbundtet. Indadtil begrænses Epithelet af en aldeles tydelig, rødfarvet 

 Basalmembran; en saadan synes imidlertid andetsteds at være meget tynd, ja 

 næsten at kunne mangle; alligevel vil man ikke af den Grund føle sig fristet til 

 at antage et direkte Fæste af Musklerne paa Chitinen, idet for det første Tvær- 

 stribningen aldrig naar ud til denne, og dernæst det lige under Chitinen liggende 

 Lag stedse enten ved Kernernes Form og Antal eller ved sin Plasmastruktur og 

 Maade at oplage Farve paa staar i tydelig Modsætning til den indenfor liggende 

 tværstribede Muskel. Længdefibriller er meget tydelige baade i Musklerne og i 

 Epithelet; men det er vanskeligt med Sikkerhed at afgøre, hvorvidt de ere konti- 

 nuerlige eller kun ligge i hinandens Forlængelse, om end det sidste synes mig at 

 være det sandsynligste. 



Hos Nymfer, der, som den her benyttede, ere saa gamle, at de snart 

 skulle skifte Hud for sidste Gang, har man fortræflelig Lejlighed til at studere 

 Muskler og Sener paa tidligere Stadier, idet Vingemuskulaturen da er ved at 

 udvikle sig. En god Oversigt over Forholdene giver et Snit gennem Basis 

 af Nymfens Vinge (Fig. 8). Man genkender let den lagdelte Chitin og under 

 denne Hypodermis, der er usædvanlig cellerig, utvivlsomt fordi den efter det fore- 

 slaaende Hudskifte vil blive strakt over en langt større Overflade. Den Cellemasse, 

 der forbinder de lo Overllader, og som bestaar af lange, fra hinanden vel sondrede 

 Cellerækker, er Anlægget til Musklen. Ved dennes øvre Fæste ser man, hvorledes 

 Hypodermis saa at sige slaar en Fold og samtidig hermed har dannet en Chilintap 

 (af samme Farve som det inderste Lag); øjensynligt have vi her Begyndelsen til et 

 Apodema, der skal danne Fæstet for Musklens ene Ende. De hypodermale Sene- 



IMiasmitlen (loc. cit. Kig. 3) sisal Muskleii.s tiljiillært omdannede Ende l)anc sig Vej mellem lipithel- 

 cclleine: imidlertid er der efter mit Skon en saa betydelig Lighed til Stede mellem de to Figurer, at 

 Jeg føler mig overtydet om, at de maa kunne forklares paa samme Maade, en Antagelse, der vinder i 

 Sandsynlighed, naar man betragter en anden Figur af lA-ptynia (loe. cit. F"ig. 1), hvor Overensstemmelsen 

 med Periplaneta er end mere iøjnefaldende. 



') I systematisk Henseende følger jeg I). Shakp: Insects. (The Cambridge Natural History, Vol. V, 

 VI; London, 1901.) 



