142 18 



at den kontraktile Substans holder op i ganske samme Afstand og paa aldeles 

 samme Maade som ellers; men endvidere nødes vi til at antage en andetstedsfra 

 aldeles ukendt og gennemgribende Omdannelse af Musklens distale Ende, der til- 

 med maa antages at have faaet Evne til at danne Chitin. Alt dette gør, at jeg 

 ogsaa i dette Tilfælde kun kan se en Modifikation af de allerede tidligere omtalte 

 Bygningsforhold *;. 



De følgende Figurer vise nogle Muskelfæster hos Coleoptererne; den første 

 (Fig. 14) er af Overlæben af Larven til en lille Vandkalv {Ilybius obscurus Marsh.); 

 den er egentlig kun medtagen for at vise, at ogsaa hos Billerne genfindes aldeles 

 typisk de fibrillære, hypodermale Seneceller, hvad man iøvrigt var berettiget til at 

 vente efter Beskrivelsen hos Leydig. Den ejendommelige Overgang, som samme 

 Forfatter beskriver mellem Muskel og Epithel, har jeg derimod ikke kunnet be- 

 kræfte; jeg er temmelig sikker paa, at den kun er fremkommen ved mindre god 

 Konservering af Materialet. 



Et meget afvigende Udseende har derimod et Muskelfæste (Fig. 15) i Underlæben 

 af samme Dyr. En smal Muskel løber her næsten parallelt med Overfiaden hen 

 imod et tykkere Parti i Chitinen, til hvilket den insererer sig; ved første Øjekast 

 tænker man sig, at den er fæstet ved et af de saa vel kendte chitinøse Apodemata, 

 men dette seneagtige Partis mørke Farve og skarpe Grænse mod Chitinen er da 

 paafaldende. Endelig viser der sig et Par langstrakte Kerner indesluttede i Senen, 

 og ser man tilmed hen paa, hvorledes de tilgrænsende Hypodermisceller lægge sig 

 op om den, tror jeg næppe, man kan betænke sig paa at forklare denne „Sene" 

 som dannet af et lille Knippe stærkt forlængede Hypodermisceller. Musklens Grænse 

 udadtil er allerede ved Tværstribningens Ophør tydelig; Sarcolemmaet, der har 

 hævet sig fra den kontraktile Substans og danner karakteristiske smaa Buer, der 

 gaa til Midten af de lyse Skiver eller rettere fra den ene tynde, mørke Skive til den 

 anden, fremhæver kun denne Grænse, idet det ender, hvor det seneagtige Partis 

 Fibriller fæste sig til Musklen; at dette sker højere oppe paa Musklens ene Side 

 end paa den anden, skyldes Primitivbundternes ulige Længde. 



Et smukt Eksempel paa et Muskelfæste af den lige beskrevne Art har jeg 

 fundet i sidste Bagkropsring hos Larven af en Klaner (Anthrenus varias F.). Ogsaa 

 her (Fig. 16) er Musklen fæstet til Chitinen ved et kerneholdigt Seneparti, men 



*) Senere Tilføjelse. Hos Janet findes en Del Billeder, der stemme overens med dem, jeg 

 har truffet hos Hvepser og Fluer (Fig. 11, 12, 21); ligeledes svarer den Opfattelse, han fremsætter i 

 sidstnævnte Afhandling i Hovedpunkterne til min, iøvrigt aldeles selvstændigt vundne. Dog deler jeg 

 absolut ikke den Anskuelse, at Støttefibrillerne ere chitiniserede, idet de efter Farvning ingenlunde vise 

 Overensstemmelse med Chitinen, ja ikke engang med dennes inderste for Farvestoffer mest modtagelige 

 Lag. Heller ikke er det lykkedes mig at iagttage deres Indtrængen i Chitinens indre Lag, og det er 

 min Formening, at denne Angivelse skyldes en Fejltydning af de ovenfor omtalte farvede Skygger i 

 Chitinen udfor Muskelfæsterne; hvorfor de endelig kun skulde gennemtrænge de inderste Lag, forstaar 

 jeg ikke, da de dog ved Dannelsen af den ny Chitin fer Hudskiftet nødvendigvis (efter Janet's Opfat- 

 telse) maatte „indstøbes" ogsaa i dennes yderste Lag. 



