27 151 



idet Koehler'^) har beskrevet, hvorledes hos Lepaderne Musklerne grene sig stærkt 

 for tilsidst at fîpste sig til Epithelcellerne med penselformig udspredte Ender; saa- 

 danne har jeg dog ikke truffet hos den undersøgte Balamis. 



Hos de terrestriske Isopoder beskriver Pantel Forholdene ganske som hos 

 Larven af Thrixion, idet han antager, at Musklerne med seneagtig omdannede 

 Ender fæste sig direkte til Chitinen; min Afbildning (Pig. 26) af den nærstaaende 

 Form Asellus aquaticus L. viser tydeligt, at det utvivlsomt falder langt simplere 

 ogsaa her at opfatte det fibrillære Parti som omdannede Epithelceller, saa meget 

 mere som en iøjnefaldende Basalmembran danner en skarp Grænse mellem de 

 to Afsnit. 



Ogsaa hos Amphipoder, f. Eks. hos en neapolitansk Phronima, genfindes let de 

 epitheliale Seneceller, ihvorvel de, ligesom hele den øvrige Hypodermis, ere ind- 

 skrænkede til et meget tyndt Lag. 



1 stærk Modsætning hertil staar Schönichen's Angivelse, at Musklerne i Oeso- 

 phagus af Oniscider og Asellider gennembryde Epithelet og, stadig tydeligt tvær- 

 stribede, fortsætte sig lige ud til Chitinen. Ved at gennemgaa et Par ganske fuld- 

 stændige Snitserier gennem vedkommende Del af Asellus, er jeg dog kommen til 

 det Resultat, at det ikke et eneste Sted er muligt at paavise tværstribet Muskel- 

 substans fæstet til Chitinen, men at der tværtimod stadig mellem disse to Sub- 

 stanser er indskudt et særegent, svagt længdestribet, seneagtigt Parti (Fig. 27). 

 Dette Muskelfæste faar saaledes stor Lighed med et tidligere omtalt (Fig. 13), og 

 jeg nærer heller ikke nogen Betænkelighed ved ogsaa i dette Tilfælde at anse 

 Senerne for særligt uddannede Partier indenfor visse af Epithelcellerne'). En Om- 

 stændighed, der gør, at man let lader sig føre vild, er, at Musklens distale Ende 

 ofte ligger lidt indsænket i Epithelet; paa saadanne Steder ser man, hvad jeg har 

 søgt at antyde i Figuren, at den ganske fine Basalmembran bøjer sig ned som en 

 Skede om Musklen; den kan muligvis endog paavises mellem Musklen og dennes Sene, 

 i hvert Fald synes dette mig den mest nærliggende Forklaring af en ejendommelig 

 skarp Linie, der f. Eks. ses distalt at afslutte den længst til højre liggende Muskel. 

 Hvad Grunden er til, at Senepartiet her er lavere end det øvrige Epithel, kan først 

 synes ret uforstaaeligt; betænker man imidlertid, at Epithelet, naar Svælget ud- 

 vides, idet Chitinens Folder rette sig ud, utvivlsomt maa blive noget affladet, synes 

 jeg, den Formodning ligger nær, at Senen i Højde omtrent svarer til Epithelet i 

 det udvidede Svælg; ved dettes Sammentrækning beholder Senepartiet sin Længde, 

 medens derimod de almindelige Epithelceller danne et noget tykkere Lag og der- 

 ved svulme op om Musklernes distale Ender. 



Nær hertil slutte sig uden Tvivl de Bygningsforhold, som Frenzel har skildret 

 i Endetarmen hos en Del Dekapoder. Musklerne kløve sig her i det subepitheliale 



") Lignende Billeder ligge rimeligvis til drund for Ides Angivelse om direkte Insertion i hans 

 mig utilgængelige Arbejde over Hedriophthalmernes Fordøjelseskanal ; det er under alle Omstændigheder 

 ikke lykkedes mig at finde andet, der kunde tænkes at støtte en saadan Paastand. 



20* 



