66 



Dorsalen begynder over Pectoralernes Rod; dens 

 Straaier, der ere 61 eller 62, sjeldnere 60 eller 63 i An- 

 tal, ere i Begyndelsen korte, og 1 eller et Par af dem ere 

 ved Roden næsten fri ; den har omtrent fra Midten af en 

 jevn Højde bagover, og den sidste Straale er ved en Mem- 

 bran forbunden med Caudalen. 



Analen har 41 — 42 Straaier (sjeldnere 4U eller 43); 

 den første, der er ganske kort, er en Pigstraale, de øvrige 

 leddede, og i Spidsen kløvede. Den er fortil lav. men til- 

 tager i Højde bagtil, saaledes at dens sidste Straale er l j b 

 Lengen', <md den tilsvarende i Dorsalen. Denne sidste Anal- 

 straale er (ligesom Dorsalens) efter sin hele Længde ved 

 en Membran forenet med Caudalen, og lægger sig længere 

 ud over dennes Rod. end det er Tilfældet med den tilsva- 

 rende Straale i Dorsalen. 



Caudalen er jevnt ægformigt afrundet, hos de yngre 

 noget stumpere; som ovenfor nævnt er den ved Grunden 

 forbundet ved en Membran med Dorsalens og Analens 

 sidste Straale. Den bestaar a f omkring 17 hengere Straa- 

 ier, der alle ere leddede (og med Undtagelse af et Par 

 paa hver af Siderne, tillige delte), foruden af et Par korte 

 og uleddede Stottestraaler. 



Pectoralerne ere jevnt afrundede, noget kortere, end 

 Hovedet, eller omtrent af Caudalens Længde. samt relativt 

 noget længere hos de yngre, end hos de ældre Individer ; 

 de indeholdes i Totalhengden omtrent 8 Gange. Straaler- 

 nes Antal er typisk 14. sjeldnere 13 eller 15; alle ere 

 leddede, og de øverste og mellemste tillige kløvede. Hos 

 de nederste Straaier rager Spidsen et kort Stykke udenfor 

 Membranen. 



Ventralerne ere forholdsvis smaa. indeholdes hos det 

 største af de erholdte Individer (Totall. 122""") 24 Gange 

 i Totallængden, hos de mindre omtr. 22 Gange i denne. 

 De beståa af *en særdeles kort Pigstraale. og 3 leddede 

 Straaier, alle yderst spinkle. 



Sidelmien. Som hos alle Arter er Sidelinjen utyde- 

 lig, men kan dog overalt forfølges i sin Helhed. Den ud- 

 springer ved Gjællespaltens øvre Ende, og gaar derfra ret 

 ud mod Caudalen i den Fure. som danner Legemets Midt- 

 linie. Porerue ere overalt ganske smaa og tætstaaende. 

 saaledes, at der i det Hele kommer omtrent 2 Porer for 

 hver Hvirvel. 



SkjælJene. Disse ere smaa og lidet fremtrædende ; de 

 ere særdeles fastsiddende, og ordnede i tætstillede Ra^kker. 

 De strække sig frem paa Hovedet, hvor de bedække Kin- 

 derne, men ere her cycloide. medens de paa Legemet ere 

 imbricate. 



Farven er afvigende fra de øvrige Arters derved, at 

 Pletterne ere faa og utydelige.. Bundfarven er graagul; 

 K rover og Reinhardt beskrive sine Individer som ganske 

 ensfarvede; Malmgren paaviser derimod, at Pletter ere 

 tilstede hos det friske Individ, men forsvinde efterhaanden 

 mere. naar dette en Tid har været opbevaret paa Spiritus. 

 Hos de fleste af de under Nordhavs-Expeditionen erholdte 

 Individer ere endnu disse Pletter delvis i Behold, skjønt 

 de Ofte ere svage og næsten usynlige. Hos det største af 



Dorsal commencing immediately above the origin of the 

 pectorals; number of rays 61 or 62. more rarely 60 or 63, 

 the first in the series short, 1 , or sometimes 2, almost free 

 at the base ; from about the middle of the tin, the depth con- 

 tinues uniform, the terminal ray being connected with the 

 base of the caudal by a thin membrane. 



Anal furnished with 41 — 42 rays (more rarely 40 or 

 43), the first, which is spinous, being quite short, the rest 

 articulated and branched at the points. In the anterior 

 part depressed, this tin gradually increases in depth, its 

 terminal ray being one-fifth longer than that corresponding 

 with it in the dorsal. The last of the anal rays (in com- 

 mon with that of the dorsal) attached throughout its entire 

 length by a connective membrane to the base of the cau- 

 dal, and extending farther beyond it than does the terminal 

 ray in the dorsal. 



Caudal rounded (subtruncate). in younger individuals 

 somewhat more obtuse; at the base connected by a mem- 

 brane with the terminal rays in the dorsal and anal. This 

 tin consists of about 17 long rays, all of them articulated, 

 and. saving one or two 'oh either side, bipartite also, 

 exclusive of a couple of short rudimentary rays without 

 articulation. 



Pectorals uniform convex, in length somewhat shorter 

 than than the head, or about equal to the caudal, and 

 relatively a trifle longer in young than in adult individuals; 

 their length is to total length nearly as 1 to 8.. Typical 

 number of rays 14. — 13 or 15 more rarely observed; they 

 .ire all articulated, the uppermost and the medial likewise 

 cleft. In the lowermost rays, the points slightly projecting 

 above the membrane. 



Ventrals comparatively small: length in the largest 

 of the specimens obtained (total length 122""") is to total' 

 length as 1 to 24, in the smaller examples, about as 1 to 

 22. They consist of one exceedingly short spinous ray, 

 ' and 3 articulated rays, all extremely slender. 



Lateral Line. — As in all the other species, the 

 lateral line is indistinct, but can be traced throughout 

 its. entire length,. It commences at the upper extremity 

 of the branchial opening, passing from thence straight to 

 the caudal, along the furrow forming the mesial line. The 

 pores "are exceedingly minute and close, about 2 to each 

 vertebra. 



Scales. — Small, and not plainly visible, tirmly 

 attached to the skin, and closely arranged in regular series. 

 They extend out on the head, where they cover the cheeks; 

 here, however, they are cycloid, but imbricate on the body. 



Colour. — In its marking, this species is distinguished 

 by the spots, which are few and indistinct, Ground-colour 

 greyish-yellow. Kroyer and Reinhardt both describe their 

 specimens as of a uniform colour; Malmgren, however, has 

 shown that spots undoubledly occur in individuals newly 

 taken, but gradually become obsolete in spirit-specimens. 

 In most of the examples obtained on the Expedition 

 these spots are still obvious, though less distinct. The , 

 largest individual is marked with a number of light brown- 



