153 



Henstand i vandi}^ Oplosning spaltedes Trirhodanokroniet ifolge Speransky hydro- 

 lytisk. hvorved Kromets groiine Farve og HeaUtionsevne igen optraadle, og Fryse- 

 punktssa-nkningen og Ledningsevnen voksede. 



Som det fremgaar af den foregaaende Oversigt, har vort Kendskab til Kronii- 

 rhodanidernes Forhohl liidtil været ret indskra-nket. Vi vidste, at Kromiionen og 

 Rhodanionen i koncentreret Oplosning elteriuianden forbandt sig med hinanden 

 til en komplex Hexarhodanokromiation, og at denne Hexarhodanokromiation i for- 

 tyndet Opløsning ved Lysets Indvirkning langsomt spaltedes igen. Men om disse 

 Processers Forlob vidste man na'sten intet. Og dog knytter der sig betydelig In- 

 teresse til dem. Der er nemlig Grund til at antage, at Komplexdannelsen ikke for- 

 løber i et Sæt — poly molekylære Processer er jo sjældne — men over Mellem- 

 produkter med el stadig voksende Antal Rliodangrupper. Da Kromiionen inde- 

 holder 6 Molekyler Konstitutionsvand, og der i Følge Wehners Anskuelser for hver 

 Rhodangruppe, som optages, bor udtræde et Molekyle Vand, kan man med en \is 

 Ret vente, at Komplexdanneisen foregaar efter følgende Skema: 



+ + + ++ + - — 



Craqg^Craq-^Rh^Cl•aq^RI^2^CI•aq^Rhg -^Crdq^Rhi ^ Craq Rh^ — Cr Rli^, 



og ved at give Pilene den modsatte Retning faas antagelig Skemaet for Spallningen 

 af den komplexe Hexarhodanokromiation. Vi kender for Kromikloridets Vedkommende 

 en analog Overgangsrække: 



+ ++ -I- + + 



Craq^Cl2^Craq^Cl-^Craqg ; 



men da de Kloroforbindelser, som indeholder mere end to Kloratomer komplex bundet 

 til Krom, spaltes ojeblikkelig ved Oplosning i Vand, har man ikke her Mulighed 

 for at studere Overgangsrækken i saa vid en Udstrækning som ved Rhodanidet. 

 Paavisningen og om muligt Isoleringen af alle Mellemprodukterne 

 ved Hexarhodanokromiatkompl exets Dannelse var den ene Opgave, som 

 jeg satte mig ved det foreliggende Arbejde. 



Men ikke mindre Retydning forekom det mig at have, om det kunde lykkes at 

 bestemmede kemiske Ligevægtstilstande, som i Opløsning indstiller 

 sig mellem alle disse Rh odanok rom i at komplexer. De Konstanter, ved 

 hvis Hjælp det er muligt al sammenfalle Resultatet af saadanne Ligevægtsmaalinger, 

 er det eneste korrekte Maal for vedkommende Ioners Evne til at danne komplexe 

 F'orbindelser indbyrdes. Man vil n;cppe opdage de Love og Regelmæssigheder, som 

 gælder for Ionernes Elvne lil al indgaa komplexe Forbindelser, forinden man be- 

 sidder en Række kvantitative Affi nitelsbestemmelser af denne Art. Hold- 

 barheden af de komplexe F'orbindelser, som man ofte kan va^re tilbøjelig at benytte 

 til Redommelse af Komplexaffinitelen, er ikke det relie Maal for denne, fordi Hold- 

 barheden ofte kun beror paa, at Sønderdelingen af Forbindelsen foregaar megel 



