176 30 



5. Pentarhodan laqiiokroniiater. 



Pentarhodanokromiatkoinplexet var det mig længe umuligt at isolere, uagtet 

 det snart blev klart, at der i koncentrerede Kromirhodanidoplosninger ved Opvarm- 

 ning dannes betydelige Mængder deraf. Men efter en Del forgæves Anstrængelser 

 lykkedes det endelig at isolere dette Komplex ved at benytte, at Kinolin dermed 

 danner et smukt krystalliserende, tungt opløseligt Sall. En Analyse af Kinolinsaltet 

 viste, at det indeholdt et Molekyle Konstitutionsvand og altsaa var et Pentarhodano- 

 aquokromiat. 



Fremstilling af Kinolinpentarhodanoaquokromiat. En 0,5 molær Op- 

 løsning af Kaliumhexarhodanokromiat, som desuden var 1,5 molær m. H. t. Kalium- 

 rhodanid (0,6 m A'g Cr /Wi g -!- l,ô m A'W/i), ophededes i to Dage til 50'^. Herved ind- 

 stillede der sig en kemisk Ligevægt mellem de tilstedeværende Rhodanokromi- 

 koniplexer. Efter Afkøling fældedes Opløsningen med Kinolinsulfat, hvorved frem- 

 kom et Bundfald, som under Mikroskopet viste sig at bestaa af to Slags Krystaller, 

 en hel Del smaa, der kunde minde om Kinolinhexarhodanokromiat, blandede med 

 nogle større, smukt uddannede, kompakte Krystaller. Ved Analyse viste Bundfaldet 

 sig at indeholde 5,45 Rhodangrupper pr. Kromatom. Da det i Følge andre Under- 

 søgelser var bekendt, at Telrarliodanokromiater ikke fældes af Kinolinsalte ved de 

 anvendte Koncentrationer, kunde Bundfaldet med god Grund antages for at bestaa 

 af Kinolinsaltene af Pentarhodano- og Hexarhodanokromiatkomplexerne, og følgelig 

 maatte det indeholde 0,4.'j Dele af sit Krom som Hexa- og 0,55 Dele af sit Krom som 

 Penta-Forbindelse. lait skulde herefter 39 % af det i Opløsningen tilstedeværende 

 Krom være udfældet som Pentarhodanokromiat og 32 "/o som Hexarhodanokromiat. 



Paa Grundlag af dette Forsøg konstrueredes følgende Fremstillingsmaade for 

 Kinolinpentarhodanokromiatet, ved hvilken jeg gik ud fra, at dette Salt først fældedes 

 bagefter det yderst tungtopløselige Hexarhodanokromiat. 



2,95 g Kaliumhexarhodanokromiat og 1,45 g Kaliumrhodanid opløstes i Vand til 

 10 cm^ (0,5 m K^CrRh^ + 1,5 m KKh) og opvarmedes i to Dage til 50°. Efter Afkøling 

 fortyndedes med 150 cm^ Vand og 10 cm^ fortyndet Svovlsyre (ca. 4 n) og fældedes 

 med 5,5 cm^ 1 normal Kinolinsulfat. Af denne Mængde Kinolinsulfat kunde al det 

 tilstedeværende Hexarhodanokromiat og desuden lidt Pentarhodanokromiat udfældes. 

 Efter det foregaaende Forsøg skulde nemlig det tilstedeværende Hexarhodanokromiat 

 svare til 4,8 cm^. Under Mikroskopet viste det først udfældede Salt sig at være 

 den kendte Hexaforbindelse i ren Tilstand, medens det mod Slutningen fældede var 

 mere storkrystallinsk og mere blaaligt. Efter at det udskilte var frafiltreret, fældedes 

 paa ny med 10 cm^ 1 normal Kinolinsulfat. Fældningen foretoges ved langsom Til- 

 drypning under Omrøring, og derved vandtes et blaaviolet, smukt Krystalsand, som 

 under Mikroskopet viste sig at være ganske homogent og at bestaa af smaa. velud- 

 viklede, skarptkantede Krystalkorn. Efter at være vasket frit for Rhodanion luft- 

 tørredes Bundfaldet. Udbyltet var i lufttørret Tilstand 0,98 Gram. Hvis alle 39 "/o 

 Pentarhodanokromiat i Blandingen var blevet udvundet, skulde der have været 

 1,21 Gram. 



