m 32 



ionogent + komplex Rhodan. Og en Opløsning, der var 0,25 normal svovlsur og 

 0,004 normal Kinolinsulfal (0,25 n 'hiH.SO^ + 0,004 n 'ri(C,H,N),SO,), blev ved lignende 

 Behandling 0,00007 molær m. H. t. ionogent Rhodan og 0,0012 molær m. H. t. ionogent 

 + komplex Rhodan. Hvis vi antager, at de fri Rhodanioner stammer fra en Spaltning 



efter Processen, „,_- >- oi i di- 



CrRh^ = CrRIi^ + Rh 



kan man af disse Angivelser beregne følgende molære Koncentrationer: 



Cf,HgN'^ Cr Rh- CrRhJ' h 



I Vand 0,0016 O.ooooe 0,00074 1,9 • lO-^ 



I 0,1 n HCl 0,0016 0,0002 0,0006 1,6 • lO"» 



I 0,25 n "2//2SO, + 0,004 n 1/2 (CgHjN), so, 0,004 0,00007 0,OOol7 2,7-10-9. 



De Værdier, som af disse Forsøg beregnes for Opløselighedsproduktet, 



/- = CcnHgN'^ CcrRhr~, 



staar opført i sidste Kolonne. Disse Værdier varierer ganske vist betydelig, men 

 viser dog, at Opløselighedsproduktet er: 



L = ca. 2 ■ 10-«. 



Alle de tre Opløsninger er i 5 cm tykt Lag tydelig farvede og fældes af Kinolin- 

 sulfat. Derimod gaar der i en 0,02 normal Oplosning af Kinolinsulfal, som er 0,25 

 normal svovlsur, saa lidt i Opløsning, at der ikke kan ses Farve selv i tykke Lag, 

 og Opløsningen fældes ikke af 1 normal Kinolinsulfal. ' 



I Vinaand er Kinolinsaltet lettere opløseligt. Derimod er det uopløseligt i Æter. 

 Ved Opvarmning med Ammoniakvand spaltes det ret hurtig under Udskillelse af 

 Kroraihydroxyd. 



Fremstilling af en Opløsning af Pentarhodanoaquokromia tionen. 

 For at lære Pentarhodanoaquokromiationens Egenskaber nærmere at kende gjaldt 

 det nu om at fremstille en Opløsning af den ved Hjælp af Kinolinsaltet. Paa Grund 

 af at Kinolin er en svag Base og opløselig i Æter, søgte jeg først at opløse Kinolin- 

 saltet ved at ryste det med fortyndet Natriumhy droxy d og Æter. Derved gik 

 det ogsaa i Opløsning; men i Oplosningen var der dannet en betydelig Mængde fri 

 Rhodanion, inden man kunde naa at faa standset Pentaforbindelsens Sønderdeling ved 

 Overmætning med Syre. 



For at undgaa at gøre Opløsningen alkalisk prøvedes det istedetfor Natrium- 

 hydroxyd at anvende syrebindende Stoffer, som ikke trykker Brintionkoncentra- 

 tionen saa langt ned. 



0,062 g Kinolinsalt rystedes med 1 cm^ 0,2 molær surt Natriumkarbonat, og 

 Blandingen blev tre Gange udtrukken med 10 cm^ Æter. Derved vandtes en klar, 

 rod Vædske, hvis kolorimetrisk bestemte Rhodanionkoncentration viste, at 2 "lo af 

 Rhodanet var blevet ioniseret. Selv Bikarbonatopløsning virker altsaa dekomponerende, 

 og da Arbejde i Mørke og med kulsyremættet Bikarbonatopløsning ikke forbedrede 



