182 36 



Fordelingskoefficient. Angaaende Fordelingen af Pentarhodanoaquo- 



kromiat mellem Vand og Æter er der kun udført kvalitative Forsøg; men disse viser 



dog, at Fordelingskoefficienten K maa ligge i Nærheden af 4. Fordelingskoefficienten 



er defineret ved: 



a 



K = 



h.Cl 



hvor a er Kromiatets molære Koncentration i Æteren og /' i Vandet. Tabel 11 

 oplyser om, hvorledes Fordelingen mellem Æter og Vand varierer med den vandige 

 Oplosnings Brintionkoncentration, for saa vidt som man kan hedomme del efter 

 Lagenes Farve. 



Tabel 11. 



Pientarhodanoaquokromiatets Fordeling mellem Æter og Vand, 



bedømt ved Hjælp af Lagenes Farve. 



Æterlagets Farve 



ufarvet 



næsten ufarvet 



blaaviolet, en Del svagere farvet end Vandlaget 



Æterlag og Vandlag lige stærkt farvede 



blaaviolet, lietydelig stærkere farvet end Vandlaget. 



6. Tetrarhodanodiaqiiokromiater. 



Vi har nu tilbage at omtale de Forbindelser, der indeholder lire komplex bundne 

 Rhodangrupper ved hvert Kromatom. Det er ikke lykkedes at fremstille nogen 

 veldefineret fast Forbindelse af denne Art, men vel at vinde Oplosninger, der inde- 

 holder deres Krom og Rhodan i Form af en saadan Tetraforbindelse. 



Fremstilling af en Opløsning af TetrarhodanoUromiatsyren. Det 

 er tidligere (S. 17) omtalt, at man ved Indtørring af en Hexaquokromirhodanidopløsning 

 kan vinde en fast Indtørringsrest, der indeholder ca. -/s af sit Krom som Trirhodano- 

 triaquokrom, medens Resten er til Stede i Form af rhodanrigere og rhodanfattigere 

 Komplexer. Den nojere Undersøgelse af denne Indtorringsrest har vist, at dens 

 rhodanrigere Komplexer næsten udelukkende bestaar af Tetrarhodannkromiat ; og da 

 Resten endvidere ikke indeholder ionogent Rhodan, er den trods sit forholdsvis 

 ringe Indhold af Tetrarhodanokromiat (ca. l.ï "/o) det bedst egnede Udgangsmateriale 

 til Fremstilling af Tetrarhodanokromiatsyren. Ihi Pentarhodanokromiater og ionogent 

 Rhodan (Rhodanbrinte) er de Forbindelser, som det er sværest al skille fra Tetra- 

 rhodanokromiater. 



Isolationen af Tetrarhodanokromiatet blev gennemført paa to forskellige Maader. 

 Grundlaget for begge Metoder var det Forhold, at man ved Extraktion med .Eter 

 uden at have tilsat Syre hovedsagelig udtrækker Trirhodanokromef. men ved Extraktion 

 med Æter efter Syretilsætning baade Trirhodanokrom og Tetrarhodanokromiatsyren. 



