244 4 



Kaliumklorid. En tilsvarende Kombination vil ikke kunne opbygges stabilt til 

 Racematdannelse, da en Oplosning som samtidig er mættet med d-Saltet af eet 

 Metal og det tilsvarende 1-Salt af et andet Metal paa Grund af den fuldkomne 

 Symmetri hos de aktive Syrerester ikke kan existere, naar Opløsningsmidlet er in- 

 aktivt. Der var da ganske vist den Mulighed at anvende et aktivt Medium eller 

 til det inaktive Medium at sætte et fremmed aktivt Stof, men den Potentialændriiig 

 hos de opløste aktive Forbindelser, som vilde fremkaldes herved, vilde efter alle 

 hidtidige Erfaringer paa dette Omraade være altfor ringe til, at man skulde kunne 

 vente et brugbart Resultat paa denne Maade. 



Medens saaledes den thermodynamiske Identitet hos de to aktive Komponenter 

 som i det her anførte Exempel kan vanskeliggøre Affinitetsbestemmelsen efter de 

 tidligere udviklede Principer, saa frembyder paa den anden Side denne Identitet 

 Mulighed for Anvendelsen af Principer, der ikke kan komme i Betragtning ved 

 inaktive Forbindelser. Dette beror paa, at Egenskaberne at en racemisk Opløsning 

 i visse Tilfælde vil kunne afledes af Egenskaberne af den tilsvarende aktive Op- 

 løsning, f. Ex. af en Opløsning af d-Formen uden samtidig Tilstedeværelse af 1-Formen, 

 uanset at disse Opløsninger er isomere og saaledes ikke ved en simpel Koncen- 

 trationsforandring kan omdannes til hinanden. En nærmere Udvikling af dette 

 Princip findes i de følgende Afsnit gennemført for den før omtalte racemiske Om- 

 dannelse: 



d-Kaliumhydrotartratkr. ^ Kaliumhydroracematkr.. 



Dette er en krystallinsk Omdannelse, som i forskellige Henseender frembyder 

 et karakteristisk Forlob, og ved hvilken den tilgrundliggende Theori for Affinitets- 

 bestemmelsen let lader sig anvende. De i Processen indgaaende Stoiîer frembyder 

 tillige den Fordel, at de er lette at fremstille i ren Tilstand, at ogsaa den optiske 

 Antipode: d-Kaliumhydrotartratet er nogenlunde let tilgængeligt, samt at alle For- 

 bindelserne er tungtopløselige i Vand. Navnlig det sidste Forhold er, som det vil 

 ses i det følgende, af væsentlig Betydning. 



II. Affinitetens Retning. 



Efter tidligere Bestemmelser af Kaliumhydrotartratets og Kaliumhydroracematets 

 Opløselighed i Vand er disse Størrelser kun lidet forskellige, og allerede heraf kan 

 man med stor Sandsynlighed slutte, at Racematet virkelig er en stabil Forbindelse. 

 Naar de to Opløseligheder er omtrent lige store, maa nemlig en Blanding af d- og 

 1-Forbindelserne have en langt større Opløselighed, selv om denne paa Grund af 

 den elektrolytiske Dissociation ikke, saaledes som ved Blandingen af udissocierede 

 d- og 1-Forbindelser, kan opnaa den dobbelte Værdi af den, der tilhorer den en- 

 kelte aktive Form. 



