5 245 



Affinitelens Retning nin;i da være den samme som Reaktionsretningen i Processen: 



d-Kaliumhydrotarlrat -* Kaliiimhydroraceniat, 



og Forlobet af denne Proces maa da være frivillig. En anden Sag er, at Processen 

 paa Grund af Reaklionslra-ghed ikke forløber med niaalelig Hurtighed under Nor- 

 malomstændigheder, og at derfor de i Virkeligheden instabile aktive Former har 

 en tilsyneladende ubegrænset Stabilitet. 



Anvender man i Stedet for d-Tartratet en Blanding af de lo aktive Former, 

 kan Reaktionstrægheden fjernes ved Tilsætning af f. Eks. en ringe Mængde Vand, 

 og det viser sig da ogsaa, at Reaktionen: 



I' d-Kaliumhydrotartrat + J I-Kaliumhydrotartrat -♦ 1-Kaliumhydroracemal, 



som er thermodynamisk identisk med den ovenstaaende, forlober med betydelig 

 Hastighed: En Blanding af ækvivalente Mængder af d- og 1-Tartraterne stivner ved 

 Tilsætning af lidt Vand til en fast Masse af Racemat, idet Processen naturligvis 

 sker ved en Opløsning af Blandingen og en derpaa følgende Udfældning af Racematet. 

 En Bestemmelse af Blandingens Opløselighed er umulig, da den mættede Op- 

 løsning selv uden Tilstedeværelse af Racemalkim er meget ubestandig. Ved Rotation 

 af Blandingen med Vand faas dog Opløsninger, som indeholder betydelig slørre 

 Koncentrationer, end der svarer til Racematets Opløselighed, saafremt Analysen 

 foretages nogenlunde hurtig efter Forsøgets Begyndelse. Afhængigheden imellem 

 Vædskens Koncentration og Tiden fremstilles som en Kurve med et Maximum, 

 som kan ligge ved ca. 1,2 x Racematets Opløselighed. I dette Maximum vil Tar- 

 tratblandingen opløses med samme Hastighed, som Racematet udskilles. 



III. Elektrometrisk Bestemmelse af Omdannelsesaffmiteten. 



I Bestemmelsen af den elektromotoriske Kraft af en galvanisk Kombination 

 vil man have en nøjagtig og simpel Methode til Aflinitetsmaaling, naar den Proces, 

 som skal maales, kan gøres elektromotorisk virksom paa reversibel Maade. Dette 

 Princip har oftere været anvendt ved tidligere Undersøgelser. De i Indledningen 

 nævnte Vanskeligheder og Fordele, naar Talen er om aktive Omdannelser, bliver 

 her af afgørende Betydning, og Theorien for Undersøgelsen former sig som Følge 

 heraf væsentlig anderledes. Det bedste Overblik over denne Theori faas ved først 

 al betragte det Element, som tjente til Affinitetsbestemmelsen. 



Dette Element var opbygget paa følgende Maade: 



d-KHnr. KHRkr. 



H 



d-K., Tooi 

 KCUo 



Ä^ 2 ^0.02 

 A'C/4.0 



H 



