7 247 



Nu er RaiH'inMiionoriu' i Oplosning praktisk Inlt fnldsla'ndig spaltet i d- og 1- 

 Tartral', sua al man i Stedet l'or den sidste Reaktion kan skrive: 



[h^-nor+^^-t'oml-à-T-^, (4) 



hvor der ved Parenthesen er angivet, at de to Ioner er tilstede i fælles Oplosning. 

 Ved denne Proces er imidlertid Affiniteten = O, da Koncentrationerne overalt er de 

 samme, og de lo blandede Ioner gensidig maa være uden Indvirkning paa det 

 kemiske Potential. Følgelig vil ogsaa ved Processen (3) Affiniteten have Værdien Nul. 



Da vi her er ved et afgørende Punkt, vil vi betragte Forholdene nærmere ud 

 fra et lidt andet Synspunkt. Hvis vi til en fortyndet Oplosning af el aktivt, ikke 

 dissocieret Stof, f. Ex. d-Glukose, sætter den optiske Antipode, altsaa 1-Glucose i ringe 

 Koncentration, vil der ved denne Tilsætning ikke frembringes nogen Ændring i d- 

 Glukosens kemiske Potential, da der her ikke dannes nogen racemisk Forbindelse 

 i nævneværdige Mængder. d-Forbindelsen forholder sig altsaa overfor 1-Forbindelsen 

 som overfor en anden vilkaarlig, indifferent Tilsætning. Er den Tale om en elektro- 

 lytisk dissocieret Forbindelse, f. Ex. Kaliumhydrolarlral, vil der derimod ved Til- 

 sætning af 1-Forbindelsen foregaa en Ændring i Potentialet. Hydrotartratels Poten- 

 tial er nemlig Summen af Tarlralionens og Kaliumionens Potential, og ved Til- 

 føjelse af Kaliumionen med 1-Forbindelse maa følgelig Potentialet slige. Benytter 

 vi som Opløsningsmiddel koncentreret Kaliumsaltoplosning, bliver Kaliumionpoten- 

 tialet ved Tilsætning af 1-Kaliumhydrotarlrat ikke væsentlig forandret, da Kalium- 

 ionkoncentrationen derved kun kan faa en procentisk meget ringe Tilvækst, og vi 

 opnaar da herved den samme Fordel, som vi ovenfor fandt til Stede ved Ikke- 

 clektrolyter: at de aktive Forbindelser i en saadan Opløsning er i Besiddelse af 

 Potentialer, der ikke paavirkes af den optiske Antipodes Tilstedeværelse. 



Hvorledes denne Betragtning lader sig udnytte ved Beregning af Opløseligheds- 

 ligevægten, bliver vist i næste Afstnit. Det afgørende i denne Sammenhæng er 

 Paavisningen af, at Potentialerne af de aktive Forbindelser eller Ioner i den race- 

 miske Opløsning er uafhængige af hinanden, og at derfor de i Reaktionerne (3) og 

 (4) optrædende Affiniteter paa Grund af d- og 1-ForbindeIsernes thermodynamiske 

 Identitet maa være = Nul. 



Da den elektrometrisk bestemte Affinitet af Processen (1) saaledes bliver iden- 

 tisk med Affiniteten af (2), ses det, at denne sidste Proces kan betragtes som den 

 strømgivende i Elementet, hvis elektromotoriske Kraft saaledes bliver et Maal for 

 Affiniteten af den krystallinske Omdannelse: 



d-Kaliumhydrotartrat -^ Kaliumhydroracemat. 



For at disse Betragtninger skal have fuld Gyldighed, er del nødvendigt f. d. 

 første, al Kaliumkloridkoncenlrationen i de anvendte Opløsninger er meget stor 

 i Sammenligning med Tartral- og Racemalkoncenlralionen, og f. d. andet, al der 

 ikke sker en Ændring i Tartralionkoncenlralionen ved Tilstedeværelse af Hydro- 



' Raoult, Zeitschrift für iihysiltalisclie Chemie 1, 186 (1887). 



