9 ■ 277 



(ic'llc Sport^siiiaal trænger ikke saa lidl til l)aa(ie al gaas i'fler og al suppleres ved 

 nye lagllagelser, som helst skal gøres paa mere nøjagtig Vis, end Gay har gjort. 



Naar da de aërofile Alger saaicdes sidder inde med i Planterigel ret eneslaaende 

 Evner til at kunne laale Udtørring, kunde man vente, al deres anatomiske Bygning 

 havde en udpræget xerofil Karakler. Man kunde vente hos dem al trælTc særlige 

 Organer til al opbevare Vandel fra fugtige Perioder, og Bygningsforhold, der kunde 

 tjene til at nedstemme Fordampningen. 



Lad mig sige del straks: kun i meget ringe Grad er vi i Stand til at paavise 

 noget saadant hos de aërofile Alger, ja, de fleste, og netop de mest tørhedstaalende, 

 ser for vore Øjne ud, som om de var ganske ubeskyttede. De Bygningsforhold 

 hos aërofile Alger, der kan antages at være xerofile Tilpasninger, er følgende: 1) Gelé- 

 lag, 2) tykke Vægge, 3) Olie, specielt Hæmalokrom i Cellcindholdet. 



Tykke Gelélag omkring Cellerne maa aabenbart hjælpe til at fastholde 

 Fugtigheden i torre Perioder. Vi finder Gclédannelse navnlig hos Mesotæniiim-, Coc- 

 comijxa- og G/oeoci/s/i's-artcr blandt Grønalgerne, endvidere hos mange Cyanophycéer 

 og maaske ogsaa hos nogle aërofilt levende Diatoméer. 



Hos de nævnte Algeformer kan man imidlertid vanskelig antage Gelédannelsen 

 for at være en særlig Tilpasning til Luftlivct, idet de aërofile Ariers nære Slægt- 

 ninge i Vand har ganske lignende Udstyr. 



Hos nogle aërofile Alger træffer vi stærkt fortykkede Vægge. Som Eks- 

 empler kan jeg nævne Hormidinm creniilatiiin, Hormidiiim mucnsiim og Zjigogoniiim 

 ericetoriim. Her synes virkelig al foreligge et Tilfælde af Tilpasning til Lufllivet. 

 Hos alle de tre nævnte Arter har det nemlig ved mine Dyrkningsforsøg vist sig, at 

 naar de faar tilstrækkelig Fugtighed i længere Tid, vokser de ud til tyndvæggede 

 Traade, ja hos H. creniilatum opløses endog den fortykkede Væg delvis. Herom 

 meddeler jeg nærmere i den specielle Del. (Se Fam. Ulolhrichacea; Tab. HI, Fig. 

 43—45, 47, 48). 



Oli ed raaber i Cellerne træffer vi meget ofte hos de herhen hørende Alger, 

 baade hos Chlorophycéer og Diatoméer, ja undertiden ser man endog saa store 

 Mængder af Olie i disse Algers Celler, at det øvrige Celleindhold ganske skjules 

 deraf. Ofte er Olien farvel rød af Hæmatokrom, saaledes navnlig hos Trentepohlia- 

 céerne. Delte Olieindhold i Cellerne har man ment skulde tjene til at gøre dem 

 modstandsdygtige overfor Indtorring. Dette mener f. Eks. Alexander Braun (18ö0, 

 Pag. 229). G. Schröder (1886, Pag. 22) mener dog, at gul eller brun Olie i de fleste 

 Tilfælde snarere er en Beskyttelse mod for stærkt Lys end mod Udtørring, og han 

 anfører som Bevis herfor følgende: „So können die griinen Zygoten von Hydro- 

 dictyon, denen solches Öl fehlt, nur unter der Bedingung ohne Schaden austrock- 

 nen, dass sie vor Licht geschützt werden, denn unter Einwirkung desselben ent- 

 färben sich die getrockneten Zygoten sofort, indem sie absterben". 



Sikkert er det, at ganske vist danner mange Alger Olie i Cellerne ved Ind- 

 tørring, men ogsaa mangfoldige andre Forandringer i deres ydre Kaar kan have 



D. K. 1). Vid. Sclsli. Skr.. 7. Hække, ]i;iliirviikMisk. nn mnllu'm. Aid. XII 7. 38 



