312 44 



og Algerne indtørres. Denne Indlørring maa vare ca. 4 Timer. Den følgende Dag 

 vandes Algerne med destilleret Vand (destilleret med Glasapparater) og indtørres 

 atter langsomt. Er dette sket et Par Gange, vil Algecellerne sidde udmærket godt 

 fast paa Objektglasset, saa at man ikke behøver at frygte for, at de skal falde af. 

 Nu maa man, idet man lægger en Draabe Vand og Dækglas over Algerne, under 

 Mikroskopet udvælge de Algeceller, hvis Udvikling man ønsker at følge, og deres 

 Plads paa Objektglasset fixeres ved ved Hjælp af et Tegneapparat at aftegne Alge- 

 cellen i Forhold til de andre Genstande, der er fæstede til Objektglasset i Nærheden, 

 samt dens omtrentlige Plads i et af de smaa tidligere omtalte Felter indenfor Lak- 

 rammen. I den følgende Tid maa man hver Dag vande Algerne med en tynd 

 Næringsoplosning og sørge for, at de daglig tørrer langsomt ind. Ved denne Me- 

 thode kan man da følge den enkelte Algecelles U(hikling gennem flere Generationer, 

 iagttage dens Sværmesporedannelse, Sværmesporernes videre Udvikling etc. 



F i X e r i n g og Farvning. 



Ikke sjældent har jeg anvendt Fixering og Farvning for at studere Algernes 

 Cellebygning. Til Fixering har jeg oftest benyttet varm Alkohol, eller v. Wellheims 

 Kromeddikesyre (se Strasburger 1902, pag. 360). Navnlig det sidste har givet ud- 

 mærkede Resultater. 



Til Farvning har jeg mest benyttet Hansens Kromalundioxyhæmatein (Hansen 

 1905, pag. 74), som jeg har ladet indvirke i '/i — 24 Timer. Herved farves især Celle- 

 kærnen og Protoplasmaet. En efterfølgende F"arvning med Eosin har gerne vist sig 

 at gøre Pyrenoiderne fremtrædende. Eosinen maa kun virke i faa Minutler. 



II. Speciel Del. 



1 . Indledende Bemærkninger. 



Artsinddelingen blandt de aërofile Alger frembyder store Vanskeligheder, lige- 

 som de større systematiske Enheder ogsaa er temmelig usikre, fordi disse Algers 

 Formering i Reglen er saa simpel. I den ældre Tid anvendte man som Artsmærker 

 mest Cellernes eller Celletraadenes rent ydre Forhold, deres Dimensioner, Overfladens 

 Beskaffenhed, Traadenes Forgreningsforhold, Cellernes Gruppering og lignende. Disse 

 Kendetegn er naturligvis af Værdi; men Erfaringen viste, at naar man anvendte 

 dem alene, kom man ofte til unaturlige Grupper, blandede f. Eks. Blaagrønalger og 

 Grønalger sammen. Allerede Nageli (1849) var klar over dette og formaaede netop 

 paa Grund af, at han ogsaa tog Hensyn til Celleindholdets Beskaffenhed, at udskille 

 Blaagrønalgerne fra Grønalgerne; men han havde ikke Forudsætningerne til al 

 gennemføre dette. I den følgende Tid benyttede Algologerne endnu mest de ydre 

 Formforhold som Artsmærker saaledes endog saa sent som i Hansgirgs Prodromus 



