57 325 



grafiel, lab. IV. fig. 52, der er en Detail fra Væggen af „Klintekongens Hule" ved 

 Højerup, viser dens Volvsemaade. Den holder sig navnlig til alle mulige sniaa For- 

 dybninger i Kalken. Navnlig ovenfor Flintlaget i Midten ses tydelig den mørlte 

 Marmorering, som skyldes C. oliuacea. 



Trods adskillige Forsøg er det ikke lykkedes mig at kultivere den i Labo- 

 ratoriet. 



Naar jeg henfører den til Si. Coccomgxa, er det ikke, fordi jeg tror, den er 

 synderlig nær beslægtet med de to foregaaende Arter, men udelukkende fordi jeg 

 ikke liar kunnet finde nogen anden Slægt at henregne den til. 



Forekomst : 



Stevns Klint, overalt hvor den luder udover. Møens Klint paa lodrette 

 eller lidt overhængende Kridtflader. 



Trochiscia Kûtz. 



Til Slægten Trochiscia er der i Tidens Løb bleven henført en Mængde (efter 

 De-Toni 1889, 25> Arter, som væsentlig skulde kendes paa Væggens ydre Skulptur. 

 Angaaende deres indre Cellebygning og Formeringsmaaden var man længe komplet 

 uvidende. Medens en stor Mængde Arter viste sig at være Udviklingsstadier af 

 andre Alger, beskrev og afbildede Wille endelig (1901, pag. 9) nøje en Trochiscia-arls 

 Cellebygning og Formeringsmaade. Senere har ogsaa West (1904, pag. 203) med- 

 delt smukke Figurer af et Par Trochiscia-mter. 



Efter de nævnte Undersøgelser synes der at være to Typer paa Cellebygning 

 indenfor denne Slægt, nemlig: 



1^ T. yranulata (Reinscli) Hansg., hvis Kromatofor er krukkedannet som hos 



en Chlamydomonas. 

 2) T. aspera (Reinsch) Hansg. og T. hirta (Reinsch) Hansg., der har flere væg- 

 stillede Kromatoforer, hver med et Pyrenoid. 

 Jeg har jævnlig truffet Trochiscia-former mellem Pleurococcus og andre Luft- 

 alger. Jeg henfører dem til to Arter, nemlig T.liirta (Reinsch) Hansg. og T. granu- 

 lata (Reinsch) Hansgirg. 



Af disse to Arter har jeg studeret den første noget mere indgaaende. 



T. hirta (Reinsch) Hansg. 



Pleurococcus vestitus Lagerheim 1882, pag. 78. Wittr. et Nordst. Alg. exsicc, Nr. 446. 



Acanthococcus Reinsch 1886, pag. 240. 



De unge Celler er kuglerunde, ca. 5,7« i Tværmaal med 1 vægstillet Kroma- 

 tofor, hvori man efter Behandling med Jod let ser et Pyrenoid. (Tab. H, fig. 24 a, b.) 

 I lidt ældre Celler ses to Kromatoforer, hver med et Pyrenoid, og senere tiltager 

 Kromatoforernes Antal, saa at der i de største Celler (17,2 /i i Diameter) kan findes 

 8. (Tab. n, fig. 24 d.) Disse Kromatoforer har en meget skarp Begrænsning, saa 

 man næsten kunde tro, at Cellen var delt i lige saa mange Døtreceller. Ved Fixe- 

 ring og Farvning med Chromalundioxyhæmatein ses Kærnen tydeligt. (Pyrenoiderne 



D. K. I). Vid. Selsk. Ski-., 7. Kifkke, nulurviclensk. og iiiiitheni. Aid. XII 7. 44 



