69 337 



AlU'icdi' paa Ovcillndcn af Sprcdningsagarcn dannerie den de karakteristiske 

 Hormidiiiin-Uguende Kolonier, bestaaeiide af tynde (ca. 3 — 5 ii tykke) Traade, der let 

 deles i de enkelte Celler, men dog har betydelig større Sammenhængskraft, end de 

 Celletraade, der dannes af Slichococciis Imcillaris. Hver Celle indeholder en væg- 

 stillet, bojet Pladekromatofor uden Pyrenoid. Jeg dyrkede den derefter paa Agar 

 med uorganiske Salte (Pringsheim 1912) og i disse Kulturer fremkom først saadanne 

 Celletraade, som beskrevet ; men efter 6 Maaneders Kultur var der kun faa normale 

 Celler, men derimod niere eller mindre omdannede Involutionsformer, som tab. II, 

 fig. 35 — 37 viser. Kromatoforen er ofte delt i flere, Cellerne mere langstrakte, under- 

 tiden opsvulmede og flerkærnede. Endvidere er de alle opfyldt af større eller 

 mindre Oliedraaber. 



Nærværende Form overensstemmer altsaa med St. mirabilis Lagh. i 1) det 

 makroskopiske Udseende af Kolonierne paa Agar, 2) Involutionsformerne paa samme 

 Medium, men adskiller sig efter Chodat's Beskrivelse fra den ved sine kortere og 

 lykkere Celler (normalt: Længde 11 — 12«, Tykkelse 3—5//). 



Disse Dimensioner er imidlertid i Overensstemmelse med, hvad Lagerheim selv 

 angiver for Arten (Wittr. et Nordst. Alg. exsicc. Lund 1903, pag. 22). En Under- 

 søgelse af selve Exsiccatet (Nr. 1087) viste mig, at Cellernes Form heri habituell 

 meget ligner de af Chodat (1909, pi. XX B) afbildede. 



Der kan da formodentlig ikke rejses nogen Indvending mod Crodat's Anven- 

 delse af Navnet S. mirabilis Lagerh., og jeg mener mig ogsaa berettiget til al identi- 

 ficere den af mig dyrkede Form med samme Art*). 



I den Prøve, som dannede Udgangsmaterialet for den Spredning, hvorved jeg 

 fik Arten isoleret, var det mig ikke muligt senere at genkende Arten med Sikkerhed, 

 lige saa lidt som jeg har kunnet genfinde den andre Steder i Naturen. Angaaende 

 Artens Forekomst her kan jeg altsaa kun oplyse, at den stammer fra en lille Træ- 

 stub ovenfor Møens Klint. 



Hormidium Kiilz. (1843). 



Angaaende Slægten Hormidiums Begrænsning slutter jeg mig nøje til F.Branü 

 (1913). I dennes Afhandling findes ogsaa en Fremstilling af, hvor megen Strid og 

 Uenighed, der gennem Tiderne har hersket angaaende denne og nærstaaende Slæg- 

 ters indbyrdes Forhold og Begrænsning. 



Ligesom Brand mener ogsaa jeg, at man vel endog vanskelig kan holde Hor- 

 midium-slægten adskilt fra Ulothrix. I den vegetative Bygning er der ingen Forskel. 

 Kun med Hensyn til Sporulationen er der en Forskel, der muligvis vil vise sig at 

 være gennemgribende, idet t//o//i/z.i-arterne danner mange Sværmesporer i hver Celle, 

 Hormidium flaccidum derimod oftest kun een (f. Eks. Wille 1912, pag. 449, Tail. 14, 

 fig. 7, 8). 



') Heri er jeg yderligere bleven bestyrket, idet jeg i en uug Kultur paa Agar ined uorganiske 

 Næringsstoffer (Pringsheim' og Glukose (det samme Medium som Chodat har anvendt) har fundet mange 

 Celler netop ganske svarende til de af Chodat afbildede. 



