5 



iietism, soiuiuuiibulisiii, aiidebesväijeise fiugo torlikas tillsciin- 

 mans, icke blott nödtorftigt imderhållua af tidens böjelse för 

 vantro, utan komna till ett visst anseende under skydd af 

 Svedenborgska filosofins stränga moral och sunda läror i öf- 

 rigt. När så många hederliga och kloka män hyllade dy- 

 lika, magiska eller med magi beslägtade föreställningar, så 

 borde de ju dock innehålla någon sanning! Att Svedenborg 

 sjelf ingalunda skulle godkännt dem, derpå tänkte man föga. 

 Och hvad alkemin särskildt beträffar, så kunde man för dess spe- 

 kulationer uppställa ett så stort filantropiskt och socialt ända- 

 mål, att svärmiska naturer väl kunde uppoffra sig för detsamma. 

 Det är företrädes^ds ifrån denna synpunkt, som man bör be- 

 dömma det guldmakari, hvari den man deltog, hvilkens lefnads- 

 öden och sträfvanden egentligen föranledt dessa anteckningar. 

 Denne man var Bergshauptmannen i Finland August 

 NoiiDEXsKJöLD. „Han var"", så heter det om lionora i Biogr. 

 lexikon öfver namnk. Svenske män, B. X, not s. 78, „ en- 

 ligt alla deras intyg, som kände honom, en man lika myc- 

 ket af grundliga kunskaper som ädel karakter" och Sturtzen- 

 Beckers omdöme om honom är, „att han var en man med 

 duglighet i vissa riktningar, men, som det vill synas, af ett 

 temligen oroligt lynne och en afgjord fallenhet för det extra- 

 vaganta. ^ Samme förf. omtalar vidare, att den famösa Plom- 

 monfelt en gång (d. 24 April 1780) lemnat Nordenskjöld ett 

 intyg, som funnits bland P:s efterlemnade papper och som 

 innehåller följande: l:o Nordenskjöld har verkliga kunskaper 

 i den kemiska vägen, som icke böra försmås och hvaraf all- 

 män nytta kan ernås; 2:o kan deremot intet, hvad han ut- 

 gifvit och blir aldrig fullkomliy i den konungsliga konsten ; 

 3:o men honom är likväl förbehållet, att göra en lika gag- 

 nande, som sällsam upptäckt, hvilken endast kunde ske i dess 

 fädernesland. Deremot slår det en med en viss förvåning, 



