21 



för att bedja denne uu lägga sig ut för de båda vännerna 

 och understödja dem i deras betryck. Underståthållaren Axel- 

 son åtog sig att till Konungen inlemna memoiren i fråga. 

 Vi känna icke hvad verkan den gjorde; synnerligt stor har 

 denna verkan förmodligen icke varit. Guldfabriken på Drott- 

 ningholm bedrefs visserligen ännu åtskilliga år under Nor- 

 denskiölds ledning eller väl rättare i hans enskilda och „ hem- 

 liga" laboratorium, men det vill synas under skäligen oför- 

 delaktiga vilkor; ännu 1784 spåras den i ett bref från Axel- 

 son till konungen, deri den förre underdånigst anhåller om 

 en anvisning på Liljencrantz om att utbetala en viss summa 

 penningar åt Nordenskjöld i och för guldmakeriet på Drott- 

 ningholm; han har nu „på länge ej fått några medel för 

 detta ändamål." — I sjelfva verket måste guldmakeriet på 

 Drottningholm vid denna tid hafva upphört. Ty om somma- 

 ren 1785 uppehåller A. N. sig åter i Finland på Eriksnäs, 

 dit hans familj före honom öfverflyttat och der han nu hade 

 för afsigt att åter begynna arbeta på lösningen af sitt stora 

 problem. 



Här bör nämnas, att A. N. år 1779 hade gift sig med 

 Anna Charlotta Ekholm, f. 1756, dotter till bokauktionsno- 

 tarien i Stockholm Erik Ekholm och Adrianne Bréant. Hon 

 var ett „ mycket bildadt" fruntimmer: hon „parlerade" fran- 

 ska, tyska, engelska och italienska; „hon säger att lecture 

 roar henne och aldrig läser hon, jag vill ibland läsa för henne, 

 och då gäspar hon; för ett så lärdt fruntimmer bevare oss 

 milde Herre Gud!" så läsa vi om henne i ett bref. Hon dog 

 på Hattu i Nykyrka socken år 1800. Af sex barn voro tre 

 söner, som alla dogo i barnaåren, och tre döttrar, hvilka alla 

 öfverlefde föräldrarne. — Äktenskapet var ingenting mindre 

 än lyckligt: det rådde makarne emellan „ mycken osamstäm- 

 mighet — aldrahelst i Nya Församlingens tro ; " endast o för- 



