28 



emot d. 13 April 1787 lemnar om hela ställiiingeu i guld- 

 makareverkstaden en så trogen skildring, att densamma för- 

 tjenade att fnllständigt aftryckas. Vi göra derur följande ut- 

 drag: „Full af melancholi och ledsnad öfver det, som liände 

 oss i dag, fattar jag i pennan för att uti en väns sköte lätta 

 mitt hjerta. Jag tänkte helt visst snart nog få berätta herr 

 Majoren om färgornas ainialkande och varande, men bekla- 

 geligt, allt hopp om sådant förfaller ännu på 3 veckor; ty 

 glaset gick sönder i aftons kl. half 7, under det jag sof; B. 

 anscide sjelf elden, hvilket han nu en vecka bortåt gjort, när 

 jag sofvit. Han presserade med stark hetta efter sin gamla 

 vana; jag spådde det skulle så gå och opponerade mig ofta 

 emot den saken, så mycket jiig kunde våga emot en man, 

 som äger så många insikter både i den vulgära som herme- 

 tiska Chemin. Vi liafva nu åter inslutit, låt se, om man af 

 skadan ])lir vis. Vi få lof på kol, som jag nämnde i mitt 

 sista bref, men intet Pecunia in peram — ingen resours från 

 Österbotten, knapt från Tavastehus, svagt hopp i Stockholm. 



— — Vi äro trängda på alla sidor och behöfva vist Philo- 

 sophi, om någon behöfver den; aldrig voro Philaleta, Espag- 

 net, etc. så plågade under sin arbetstid. Men hvem skola vi 

 skylla på? ingen, ta er sjelf om näsan go' herrar, heter det 



— denna natt känner jag blir svår, och huru kan det an- 

 nat vara, jag sofver knapt 5 timmar om dygnet." „Su- 



blimationerna vid inslutningen voro de vackraste och klaraste 

 vi någonsin sett, samt stötte i grönt; låt se om glaset blir 

 bra starkt; det var inbilning hos salige Ofversten [C. F. 

 N:skjöld d. äldre] att om det går upp sedan det engång var 

 inslutit, man sen ej mera kuudo sluta in det, ty nu har det 

 häiidt oss tvenne gånger och ändock hafva de hinna; jag 

 hade väl önskat herr Majoren sett denna vackra sublimation. 

 Öå mycket jag härmades deröfver att glaset gick sönder, så 



