mycket fågnar det mig nu och ville jag ej det vore ogjordt 

 för många ducater, ty nu är jag mästare både uti förarbe- 

 tet, i sublimerande och inslutande. Gud gifve att vi nu 



fick hålla fort och att vi måtte vara acurata och försiktiga. 

 Få vi ej penniugehjelp från Stockholm, slutar arbetet sig sjelf 

 i förtid bara i brist på kol, hvilket oändligen grämer mig. 

 — — Bergh:s ledsnad, melancholi och tryckande omstän- 

 digheter voro orsaker, som föranlät mig till det steget (att 

 skrifva till grefve Munck). Men som jag ej kunde veta, huru 

 M. skulle upptaga det, kastade jag lott med full föresats att 

 rätta mig derefter, på det det ej skulle hända mig som kloc- 

 korna och änkan och fick: låt bli; då las jag för Berghaupt- 

 man mitt concept samt bekände hela saken jag haft i min 

 hjerna; han tyckte mycket om conceptet, men sade det var 

 bra, att jag ej afsäude det till M., utan han bad mig skrufva 

 litet om det och låta det så gå till AYadström. Han, som 

 M:s client, visar nog det åt honom; det brefvet gick utaf i 

 dag tillika med boken a + b (Alchemins historia?), som hela 

 tiden varit under händer; få se om den blir tryckt? Nödgas 

 man släcka ut altsammans, tror jag knapt någon eld mera 

 tändes för K. [kungens] räkning. Nog finnes än en ort, hvar- 

 est man kunde vara fri från creditorer och björnar, och 

 dit ej deras tassar hinna. — Här tas disperata steg; lika 

 som en orm ännu för sista gången lyfter upj^ hufvudet, stic- 

 ker ut sin gadd och hugger efter sin fiende, likaså gör ock 

 A. N., endera allt eller intet. Hvarje post skrifves till Stock- 

 holm äfven af mig. Vill \\'adström vara elak, kan han göra 

 honom så mycket ondt, att han inom dessa gränsor aldrig 

 kommer på grön qvist. — Inom en kort tid lära vi få stå 

 på bara backen; ty curatorer äro valda af hofrätten, den 

 ena skall heta Silfvius, en notarie, som varit informator åt 

 Armfelt — de kunna nu komma, när de behaga och taga 



