31 



och betala 1 cliicat lästen; man skall bjuda till att göra allt 

 livad göras kan för att slippa hafva något på samvetet, kan- 

 ske dessemellan någon utväg yppar sig. Herr borgmästaren 

 i staden har nu lagt in och begärt cedera bonis, låt se om 

 han får. N}stad blir rättnu en beryktad stad, en stad på 

 modet." 



Den hotande katastrofen närmade sig med raska steg. 

 Genom invändningar vanns visserligen så mycket uppskof, att 

 Bergklint kunde i slutet af Maj öfverresa till Stockholm, der 

 tala med „Mun— ", som ganska nådigt emottog honom och 

 lofvade tala med „Ko — ", hvilken föredrog saken i conseljen, 

 der det resonnerades om den och der raderna sagt, „att cre- 

 ditorerne så mycket mindre kunde röra hans lön, som det 

 är ovisst, huru länge han den får behålla, såvida han ej visst 

 någonting gjort för den tiden Han innehaft den. Ko — s 

 resolution troddes blifva på det viset, „att, som ej hofrätten 

 ännu lagt in och begärt inteckning i den af oss i nåder åt 

 Nord. gifna gratifikation, så kunna vi ej något häruti yttra 

 oss." M — sade visserligen, „att Ko — vill se, om hofrätten 

 kan begå en så stor fäaktighet och innehålla halfva gratifika- 

 tionen." Men rättvisan måste hafva sin gång, det laga ki-aft 

 vunna utslaget måste verkställas. Den 1 7 Juni skrifver Berg- 

 klint: „Nu äro vi utaf med allt och äga ej mera än de al- 

 dranödvändigaste behofver. Några trädstolar, några bord 

 och sängar äro alla de möbler, som finnas i rummen, som 

 ändock mest äro lånta. Knappt så många tallrickar vi be- 

 höfva att äta utaf, kokas uti lånta käril och som värst är 

 felas ock Pecunia för att kunna skaffa sig nya. Så förgäng- 

 lig är verldens härlighet. Berghauptman reste flere gånger 

 till Åbo, stretade och fälades, men vann ej något; utgifter 

 voro altid säkra, men fördelarne ringa och O, utan andra 

 sifiror frammanföre. " „Med hjertans grämelse får jag nu 



