32 



berätta, att allt är slocknadt i brist af kol, pengar och tran- 

 qiiilité. Skada nog, ty då jag reste till Stockholm, började 

 redan svärtan visa sig; men under min bortovaro retardera- 

 des allt och blommorna förbrändes — elden underhölls än- 

 dock med mycken möda till min hendvomst och läto vi elden 

 gå ner den 7 hujus; vid uttagandet befanns de fleste hafva 

 en viss valmoge färg — och se så illa ut, att jag knapt vill 

 spotta uppå dem. M— vill ej gärna, att vi mera här skola 

 börja; och nog har jag säkerhet för min framtid, så mycket 

 man på menniskor bör lita. M — hade mycket tyckt om, att 

 herr Bergh. antagit herr Majorens anbud och blifvit på Fru- 

 gård. Jag har engång skritvit till honom, sedan jag kom 

 hem; och då jag får Hans svar, skall jag anten personligen, 

 eller skrifteligen med den matiéren, som ej kan läsas innan 

 den hålles öfver glöd, låta herr Majoren veta om dessa och 

 många andra saker." Kort derefter öfverreste Bergklint åter 

 till Stockholm, „för att," såsom han derifrån skrifver den 

 25:te Juli, „i egen hög person tala med vår nådiga Konung, 

 hvilket jag ock redan en gång gjort och tänker göra åter i 

 morgon, ej för egen räkning utan för berghauptman Norden- 

 skjölds „afeirer." Bergh. skref en inlaga till Ko—, hvaruti 

 han begär visshet på bibehållandet af sin hela lön och äf- 

 ven ett handbref i samma gout; K— tog dem mycket nådigt 

 emot och frågte, om jag var son till lector Bergklint. Inla- 

 gan las han och lade den bort, men handbrefvet las han och 

 stopppade hos sig; låt se hvad svar jag får. M — är un- 

 derlig, säger dock sannt i mycket och mångt; han vill att 

 jag skall skilja mig vid berghauptman och arbeta tillsam- 

 mans med chemie professor Afzelius; det är emot min gout, 

 ty om jag ej kan få arbeta med Bergh., önskade jag få ställa 

 till saken hos min nådiga Major. M— har lofvat mig, att så 

 snart verket kommit i gång och jag kan försäkra honom, att 



