40 



penetrera upp i landet, så mycket möjligt vore; om ej hans 

 camrater ville följa, kunna de resa hem; han beklagar sig 

 mycket öfver dem; Sparrman är för botaniken och Arrhenius 

 som mineralog. ^) Den andra punkten är, att Nya Försani' 

 lingsläran måtte tillåtas fritt att omtalas, predikas och tryo 

 kas, utan att hvarken af prester eller lekmän blifva antastad 

 och försmädad. Det förra får han nog lätt, men det senare 

 lära de ej så snart bevilja. Jag skall blifva qvar som M — s 

 handtlangare. Men i fall saken ej réusserar, få vi väl resa 

 båda två och vara glada att vi slippa undan. — Inneliggande 

 papper sändes till herr Majoren af Bergh., på det vetenska- 

 pen ändock skall blifva i familjen, i fall han engång lemnar 

 till M— alla sina böcker och papper. — Sin fru tör han al- 

 drig mera få se, åtminstone tänker han ej mera på någon 

 förening med henne; ty i hvilketdera fall som händer, blir 

 resa det vissaste; detta är ock hans yttersta bemödande för 

 sin familjs uppkomst och soutien; réusserar det, kan hon 

 vara säker om ett hederligt underhåll, och då hon får pen- 

 ningar, så glömmer hon snart sin man; ty hon — jag tror hon 

 aldrig rätt älskat honom. — Vi äro logerade på bästa sätt; 

 tapetserade rum och nätta fast ej granna möbler. Ugnarne 

 äro ock tillställde på bästa sätt. Intet kol eller askdam 

 kommer i L . . . . m, så nu får jag vara hvit och slipper se 

 ut som en liten djefvul." 



Indostan den 29 Martii 1788. „Det tör nu vara för si- 

 sta gången på ett par år, som jag vågar sätta pennan på 

 papperet och skrifva bref till någon dödlig, eho han vara 

 må, utom till M — och vår occonom. Några dagar och jag 

 måste underteckna vilkor, hvaribland ett är, det jag nu nämnt. 

 Dessa vilkor att obrottsligen efterlefva, skall ock med helig 

 ed bekräftas, således betages mig ock, det jag alltid räknat 

 för mitt yppersta nöje, att skrifva herr Majoren till, ett göro- 



