Gl 



såg, att Muncken mera trodde på hans lögner och smörj- 

 processer än den rätta och sanna Alchemin. Allt bemödande 

 var fåfängt. Emellertid var jag en tyst åskådare på striden 

 och tyckte, som ock sanningen var, att den ej angick mig, 

 efter jag var af den lydande och ej befallande dassen. — 

 1 förbigående måste jag berätta, att berghauptman tvingades 

 att låta sitt skägg växa och antaga bondkläder samt skilja 

 sig från all communication med alla menniskor och om herr 

 Majoren vill se honom aftagen, så stryk ut klockan på bla- 

 ren i camphiokorten (mitt hjerta blöder och jag säger det 

 utan malice), så har man hans bild. — Jag fick nu ej längre 

 vara neutral, utan berghauptman grälade på mig så länge, 

 beskrifvande min person som alldeles independent af Munc- 

 ken, efter jag ej af Muncken njutit några välgerningar, att 

 jag nödgades taga till pennan och uppsätta ett bref, hvaruti 

 jag till slut påstår, att om ej Johanson (så heter tysken) 

 skulle afskiljas, begärte jag mitt afsked; i förra händelsen 

 åtog jag mig att sköta sked vattens-kokeriet. Bref vet afskic- 

 kades och jag fick morgonen derpå ett svar, som jag förut 

 väntat, med ovett och hotelser. Af berghauptman låfte han 

 raka skägget, på hvilken isynnerhet hans vrede koncentre- 

 rade sig; hvad var att göra; jag måste resa in och bedja 

 om förlåtelse för min öfverilning; huru jag blef emottagen, 

 kan herr Majoren föreställa sig. Han hugger och knuffar 

 mig, hotar med arrest och låfvar skicka sina drengar att 

 piska herr berghauptman, ty han såg nog, att jag ej af mig 

 sjelf tagit detta steg; med ett beklämdt hjerta och oförrät- 

 tade ärender for jag tillhakas och gjorde för berghauptman 

 målningen med så starka färger, Muncken befallte mig. Hans 

 oro ökades och han tager det beslut att resa in till staden, 

 tala vid Baron Axelson och, i fall han finge penningar, resa 

 till Finland och beskrifva för vår nådiga Konung vår nöd. 



