62 



Axelson var ganska beskedlig, tog emot skäggubben i följe 

 med Halldin midt om natten och låfvade oss beskydd samt 

 rådde Bergh. att resa tillbakas. Då nu Muncken flere gån- 

 ger kom till oss, gömde Bergh. sig alltid undan, så de på 

 lång tid ej träffades. Änteligen bröt min melancholi ut i 

 hvarannan dags frossa och jag nödgades flytta upp till Drott- 

 ningholm för att cureras; detta tillfälle förde dem tillsam- 

 mans; men hettan hade svalnat hos Muncken, han brummade 

 litet vid första mötet, men trenne särskilda gångor hade han 

 de amicalaste samtal med Bergh., svor öfver Kunglig Ma- 

 jestäts anstalter, öfver kriget, ehuru han, då det börjades, 

 försvarade Konungens företag; sade att Konungen var vär- 

 keligen galen, att han ägde profetior, som spådde hela kong- 

 liga familjens undergång och att en ny race skulle uppstiga 

 på svenska thronen, påstod riksdag etc, så man tydeligen 

 kunde se, att han var ibland de 97 Confedererade eller An- 

 jaliterne. Då nu åter utsigten för Konungen börjat klarna, 

 har han likt cameleonten ombytt färg och blifvit aparenter 

 rojalist. Emedlertid spådde vi oss starkare stormar efter 

 detta lugnet och Bergh. tog hemliga steg att blifva utaf med 

 denna skamfläcken bland tyranner, genom ett bref till her- 

 tig Carl och fru Bergh. skref till amiral Otto. Han önskar 

 ej hans förderf och olycka, utan endast att få en annan pro- 

 tector. Vår fruktan har slagit in ; ty då han för tvenne vec- 

 kor sedan var hos oss, grälade och skällde han på Bergh. 

 värre än en galning, knöt näfven åt honom samt försäkrade 

 honom om stegel och hjul samt att han som en skälm skulle 

 dö. Orsaken till hans sista uppretning var, att berghaupt- 

 man för att hafva någon ro i sin enslighet tagit lilla August 

 [sin souj till sig. — — 



Men, min nådiga Major, nu vill jag komma till saker, 

 som närmare röra mig sjelf. Brefvet af den :1'2 Juli till Ba- 



