64 



koka skedvatten för att härstäcles kunna succedera honom, 

 om mitt arbete misslyckas." Sept. 1789. „Uti mina ar- 

 beten har jag ej gjort så betydliga framsteg, som jag genia 

 önskat, men så mycket har jag sett, att konsten är sann och 

 vägen är den rätta. Många erfarenheter fordras innan man vin- 

 ner målet." Mars 1790. „Här borta lefver jag efter van- 

 ligheten tillsammans med mina ugnar och mina böcker. På 

 hela detta året har jag icke varit till staden. Ingen ringa- 

 ste framgång har jag eller haft uti det arbetet, som jag har 

 under händer, men ändock tviflar jag icke om konstens verk- 

 lighet och sanning, snarare öfvertygas jag; här behöfs tåla- 

 mod och frihet att göra hvad man ville, utan att blifva tad- 

 lad eller snäst; det förra eger jag fuller, men det sednare 

 är, som det är. I alla fall lefver jag ändock både nöjdare 

 och friare än året 1788. Grefven är höflig och artig, har 

 gifvit mig en ny klädning samt surtout och lät i höstas förse 



mitt hushåll temligen väl." Den G Aug. 1790 skrifver han 



till majorskan Nordenskjöld på Frugård ett långt bref, hvarur 

 vi antecknat följande: „Ers nåd tycker, att det är ])esynner- 

 ligt, att jag ides med en så litet lönande sak, som de arbe- 

 ten äro, med hvilka jag nu en tid bortåt sysselsatt mig, och 

 jag försäkrar, att ifall jag hade min utkomst, skulle jag icke 

 tröttna i alla mina lifsdagar. På en sak af så stor vigt kan 

 man nog, utan den förebråelsen inom sig att ha varit onyt- 

 tig, uppoffra hela sin lifstid, och om jag icke vunne ända- 

 målet, så jag kunde skära guld med tälgknifvar, så skulle 

 dock hela den lärda verlden tacka mig och vara gagnad, 

 när mina experimenter, endast ansedda såsom chemiska, 

 skulle komma i dagsljuset. Att det är en skatt, som den 

 Högste bevarar, att endast den dygdige får den, detta ar 

 otvifvelaktigt, men att den i sinom tid skall upptäckas och 

 att den tiden snart är inne, är lika så visst. Emellertid har 



