(35 



jag tillsvidare upphört härmed och sysselsätter mig endast 

 med skedvatten, på hvilken vara är en stor debit. Äfven 

 får jag berätta, att tysken, med hvilken berghauptman så 

 mycket brottades och slet ondt, är nu ändteligen sin väg; 

 han reste den 1 Juli. Grefve Munck, som hade allt skäl att 

 vara ond på honom, för de kostnader han narrat Grefven 

 uti, var rätt god och hederlig samt gaf honom ansenliga res- 

 penningar och annat husgeråd. Mig åter satte Grefven att 

 hafva uppsigt på fabriken med 150 Rds lön och några an- 

 dra små förmåner. Således är jag temmeligen bergad och 

 har den tillfredsställelsen, den länge efterlängtade lyckan att 

 kunna tillbjuda min mor någon liten hjelp; jag har redan 

 skrifvit efter min mor och sändt henne respenningar; vän- 

 tar nu således på hennes svar, ett svar som skall utvisa, 

 om hon förlåter det framfarna." — Modren synes redan 

 samma höst ha öfverflyttat till honom och förestod sedan 

 hans hushåll. 



Såsom Bergklint berättat, hade det alkemiska arbetet 

 afstannat. Detta skedde i slutet af Maj 1790. Men redan 

 om våren 1791 blef fråga att åter upptaga experimenterna, 

 dock med andra vilkor än förut. A. N., som då var i Stock- 

 holm, önskade att arbetet skulle fortsättas, men ville ej mera 

 sjelf blanda sig deri. M — fortfor att vara Bergklints gyn- 

 nare och, isynnerhet sedan han lemnat ståthållareskapet, gjorde 

 honom mycket godt; bland annat skänkte han honom sin 

 mystiska boksamling, „som lär bestå af 300 volymer" och 

 hvilken han ville förvara oskingrad, såsom ett minne af Gref- 

 vens godhet och förtroende. En annan gång gaf Grefven ho- 

 nom en „curieus bok," Bastillens Minne benämnd, „med 

 denna nota: Här får ni se, huru man i Frankrike handterar 

 guldmakare; jag skrattade åt infallet och sade, att jag al- 

 drig utgifvit mig för en sådan." 



5 



