70 



Juni) både af politiska skäl och emedan han låfvat läsa med 

 några barn. — ^Icke eller äger jag skicklighet att hafva upp- 

 seende öfver en hop folk af den arbetande klassen, isynner- 

 het om de äro så fallna för lättja och supa som de masta] 

 här omkring Stockholm. Om herr Öfversten hade viljat in- 

 rätta en skola för sina bönders och torpares barn, det vore 

 det enda, som jag nu för tiden ville åtaga mig; men jag du- 

 ger väl intet därtill i Finland, ty jag kan ingen ryska och 

 det språket lär där vara nödvändigt att kunna. Således ser 

 jag ej mera någon möjlighet att få råka eller vara hos mina 



slägtingar i Finland eller hos mina vänner där. Nu vid 



51 år känner jag ofta lifliga förebråelser, att jag öfvergaf 

 mitt fädernesland och landtmäteriet och likasom hunden i 

 fabeln släppte det lilla köttstycket för att famla efter dess 

 stora skugga. Nu är jag ensammen, har ej kunnat gifta 

 mig; — Det är endast hoppet och förtröstan på en nådig 

 och barmhertig Gud och hans försyn, som gjort, att jag ej 

 förlorat min munterhet och glada humeur." 



Han omtalar, att Nyårsdagen 1796 några äkta vänner 

 af Nya Läran öfverenskommo att till egen och andras upp- 

 byggelse förena sig till ett sällskap, okändt för verlden, och 

 att utgifva en handskrifven cirkulationsskrift under namn af 

 Församlingens tidning. „Vi hafva härigenom mest afseende 

 på lefvernet såsom det essentiellaste uti all religion och våra 

 ledamöter böra icke allenast erkänna och bekänna Nya Je- 

 rusalems himmelska sanningar, utan förnämligast älska dem, 

 det vill säga i sitt lefverne vid alla tillfällen söka att verk- 

 ställa dem. Sällskapet vill alldeles vara okändt både till 

 namn och existence af alla andra än dess ledamöter och 

 hafva heligt öfverenskommit att icke blanda den minsta po- 

 litik i sina göromål eller skrifter och att alltid vara lagly- 

 diga undersåtare." 



