71 



Ur brefVet den 7 Juni 1814 meddela vi ännu följande: 

 „Min varelse här kan ej räcka längre än högst till hösten 

 1815; och då får jag åter höra mig om efter ett annat ställe. 

 — Ack, hvad det vore roligt att få ett bref af herr Öfver- 

 sten och att äfven blifva underrättad om de ställen och de 

 personer med hvilka jag lefvat de gladaste dagar af min nog 

 långa lifstid. Aldrig hafva dessa lyckliga dagar återkommit 

 och aldrig skola de mera återkomma på denna sidan om 

 grafven. Afståndet, den långa tiden sedan jag var på Fru- 

 gård och njöt herrskapets lärorika umgänge, har intet kun- 

 nat försvaga det Ijufva band, som sammanknutit mig med 

 eder; denna vördnadsfulla kärlek jag hyser kan ej utplånas 

 förr än med mitt lif." — Det sista brefvet är af d. 1 Juli 

 1816, der ett ytterligare anbud att komma till Frugård af- 

 slås med följande ord: „För herr Öfverstens tillbud igenom 

 Grefvinnan Schwerin tackar jag aldraödmjukast. Det visar 

 samma förtroende för mig som fordom; men jag kan ej emot- 

 taga det. Herr Ofversten är redan hela 72 år, och hennes 

 Nåd äfven till åren. Om det nu hände, att herrskapet dog 

 förr än jag; så blefve ju jag ett gammalt inventarium, ett 

 nådehjon hos herrskapets barn, och det tillståndet har för 

 mig alltid syntas det fasligaste af alla, och som drifver mig 

 snart från Drottningholm, hvarest jag nu i snart fyra år va- 

 rit som informator och njutit rum och mat, samt haft 2 k o 

 pensionärer, för hvars mat jag betalt, om jag ej kan få skol- 

 mästarsyslan härstädes, som man tror, snart blifver ledig; 

 och ehuru liten lönen härvid är, så skall jag dock kunna 

 hafva potatis, salt, bröd och mjölk, förtjent genom min egen 

 möda; välsignadt af den gudomeliga skaparen och uppehålla- 

 ren. Ännu en sak till: fattig, utan någon förmögenhet lem- 

 nade jag min födelsebygd, och sådan skulle jag nu komma 

 dit tillbaka, — det är påkostande. Mina inkomster hafva 



